Справа № 585/3969/25 
Номер провадження 22-ц/816/1451/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 лютого 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Петен Я. Л.
суддів: Собини О.І., Замченко А.О., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.11.2025 у складі судді Євтюшенкової В.І. ухваленого в м. Ромни Сумської області, 
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовом, в якому просило стягнути на його користь із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 102945586 від 31.07.2021 у розмірі 46565,82 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Свої вимоги мотивувало тим, що 31.07.2021 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» Чернишовою Л.І. подано заявку на отримання кредиту № 102945586. ТОВ «Мілоан» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердила прийняття умов договору про споживчий кредит № 102945586 від 31.07.2021. Таким чином відповідач уклала договір про споживчий кредит № 102945586 від 31.07.2021 із ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного документа відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 15000 грн. 
Позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала.
12.11.2021 між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги №13Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги за кредитними договорами, у тому числі до відповідача за кредитним договором № 102945586 від 31.07.2021.
Згідно договору про відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором становить 46565,82 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 12222 грн та заборгованості за відсотками - 34343,82 грн.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.11.2025 позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінас» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 102945586 від 31.07.2021 у розмірі 5244 грн та сплачений судовий збір у розмірі 272 грн 80 коп. В іншій частині позову відмовлено.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредит надавався позичальнику кредитором строком на 20 днів, тобто до 20.08.2021, а тому товариство не мало права нараховувати відсотки за користування кредитними коштами після спливу строку дії договору. Станом на день закінчення строку дії договору розмір заборгованості становив 21000 грн., з яких 15000 грн. - тіло кредиту та 6000 грн. - відсотки за користування ним. Крім того, оскільки умова договору, яка передбачає стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною на підставі ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», то сума комісії у розмірі 2850 грн не мала б нараховуватись позичальнику та, відповідно, на її погашення не мали б спрямовуватись кошти, внесені відповідачем в рахунок погашення заборгованості. Враховуючи, що позичальник 25.08.2021, тобто після закінчення строку дії договору, частково сплатила заборгованість за кредитним договором на загальну суму 15756 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягало стягненню залишок заборгованості у розмірі 5244 грн. (21000 -15756 = 5244).
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ТОВ «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставини справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також вирішити розподіл судових витрат між сторонами. 
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір погашеного тіла кредиту у розмірі 5244,00 грн, тоді як згідно з деталізованим розрахунком заборгованості та з урахуванням встановленої законом черговості погашення зобов`язань, фактична заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 12222,00 грн.
Вказує, що умовами кредитного договору сторони передбачали порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. На відміну від продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 5% не передбачало вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами.
Звертає увагу суду на те, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту та інших платежів у строк, визначений договором до 20.08.2021. Відповідач продовжила користуватися кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулася автоматично, що відповідає п. 2.3.1.2 кредитного договору.
Вважає, що у спірному випадку строк кредитування пролонговувався та максимально міг бути продовженим на 60 днів (до 22.10.2021), а тому проценти за користуванням кредитом слід нараховувати на 20 днів (строк початкового кредитування) + 63 дні (3 дні (продовження строку кредитування на пільгових умовах) та 60 днів (продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах. Зазначає, що наведений позивачем розрахунок заборгованості за процентами відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору.
Зауважує, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право ТОВ «Мілоан» встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредитом, а отже сума комісії у розмірі 2850,00 грн була нарахована позичальнику на законних підставах та на її погашення спрямовувалися кошти у відповідності до умов кредитного договору та законодавства України.
Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалася, однак нею подано заяву в якій вона просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.
Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 31.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №102945586, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 договору (далі кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (а.с. 7-11).
Сума кредиту становить 15000 грн 00 коп. Кредит надається строком на 20 днів з 31.07.2021 (строк кредитування). Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 20.08.2021.
Відповідно до п. 1.5.1 договору про споживчий кредит №102945586 комісія за надання кредиту становить 2850 грн 00 коп., яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово.
Проценти за користування кредитом складають 6000 грн 00 коп., які нараховуються за ставкою 2,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 договору). 
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору).
Умовами договору передбачена можливість пролонгації договору. 
Пунктом 2.3.1.1 передбачена пролонгація на пільгових умовах, а саме позичальник має право неодноразово продовжувти строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua за посиланням https://miloan.ua/s/documems і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т. ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування: на 3 дні, максимальний розмір комісії 3 відсотки від поточного залишку кредиту; на 7 днів, максимальний розмір комісії 5 відсотків від поточного залишку кредиту; на 15 днів, максимальний розмір комісії 10 відсотків від поточного залишку кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2 договору. 
Також пункт 2.3.1.2 передбачає, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Виконання ТОВ «Мілоан» обов`язку щодо надання грошових коштів відповідачу підтверджується копією платіжного доручення 30543884 від 31.07.2021 про переказ 15000 грн згідно договору 102945586 (а.с. 24).
12.11.2021 між ТОВ «Мілоан» (кредитор) та ТОВ «Діджі Фінанс» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №13Т, відповідно до умов якого на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (а.с. 15-22).
12.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджі Фінанс» підписано акт приймання -передачі реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №13Т від 12.11.2021.
Відповідно до витягу з додатку №1 до договору №13Т від 12.11.2021, сформованого 19.08.2025, до реєстру боржників включено, в тому числі, кредитний договір №102945586 від 31.07.2021, укладений з ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості - 46565 грн 82 коп., з яких: 12222 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 34343 грн 82 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками (а.с. 23).
Платіжними інструкціями підтверджується перерахування ТОВ «Діджи Фінанс» ТОВ «Мілоан» коштів в рахунок оплати за договором відступлення права вимоги №13Т від 12.11.2021 (а.с.27-28).
Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо у зобов`язанні установлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України)
Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Матеріалами справи підтверджується, що 31.07.2021 між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №102945586, за яким сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, у тому числі щодо строку кредитування та відсотків за користування кредитом, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі.
Указаний договір відповідно до вимог статті 628 ЦК України є обов`язковим до виконання кредитором та позичальником.
Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції, щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії укладеного 31.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договору, помилковим і таким, що суперечить умовам цього договору.
За змістом пункту 2.3.1.1 передбачена пролонгація договору на пільгових умовах, а саме позичальник має право неодноразово продовжувти строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua за посиланням https://miloan.ua/s/documems і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т. ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування: на 3 дні, максимальний розмір комісії 3 відсотки від поточного залишку кредиту; на 7 днів, максимальний розмір комісії 5 відсотків від поточного залишку кредиту; на 15 днів, максимальний розмір комісії 10 відсотків від поточного залишку кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2 договору. 
Пункт 2.3.1.2 договору про споживчий кредит передбачає погоджені умови щодо пролонгації на стандартних умовах, а саме позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.
Відповідно до п. 2.3.2 розділ 2.3 договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до статті 212 Цивільного Кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у наступному: а) здійснені платежу(ів) позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 договору.
Після настання зазначених в пунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п. 1.4 змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується кредитодавцем в особовому кабінеті позичальника, який уповноважує кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення.
Таким чином, сторонами погоджено, що строк користування кредитом автоматично продовжується у разі продовження позичальником користування кредитними коштами, що не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Додаткові дії позичальника у вигляді сплати в тому числі певної частки заборгованості по кредиту зумовлюють пролонгацію договору на пільгових умовах. 
З огляду на свободу договору, яка передбачена статтями 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили строк кредитування, а також передбачили право кредитора нарахувати у цей період відсотки у визначеному договором розмірі.
Підписанням цього договору ОСОБА_1 погодилася на зазначені умови. Отже, нею було надано згоду на пролонгацію договору у разі продовження користування кредитними коштами після спливу 20-денного строку кредитування, визначеного згідно п.1.3 договору.
ОСОБА_1 після 20.08.2021 продовжувала користуватись кредитними коштами, а тому відповідно до п. 2.3.1.2 відбулася пролонгація строку кредитування на стандартних (базових умовах).
Крім того, ОСОБА_1 25.08.2021 сплатила частку заборгованості по кредиту, а тому відповідно до п. 2.3.1.1 відбулась пролонгація договору на пільгових умовах протягом трьох днів, з 26.08.2021 по 28.08.2021. 
З наданої позивачем відомості про нарахування та погашення слідує, що ОСОБА_1 частково сплатила тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами, а заявлений розмір заборгованості перед позивачем становить 46565,82 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 12222 грн та заборгованості за відсотками в сумі 34343,82 грн.
Водночас, позивач, окрім нарахування процентів в порядку п. 2.3.1.2 договору в межах строку кредитування до 22.10.2021, в тому числі здійснює нарахування процентів за 3 дні, з 26.08.2021 по 28.08.2021, в порядку п. 2.3.1.1 договору з урахуванням розміру сплаченої ОСОБА_1 25.08.2021 комісії за управління та обслуговування кредиту (378 грн). 
Також із відомості про щоденні нарахування та погашення слідує, що ОСОБА_1 25.08.2021 сплатила комісію в сумі 2850,00 грн за надання кредиту, встановленою у п. 1.5.1 договору.
З приводу сплати відповідачем комісії за надання кредиту (п. 1.5.1 договору) та комісії за управління та обслуговування кредиту (п. 2.3.1.1 договору), колегія суддів вважає за необхідне зазначити. 
Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У справі, яка переглядається умовами пункту 1.5.1 договору про споживчий кредит від 31.07.2021, як складова витрат позичальника за кредитом, передбачена комісія за надання кредиту в сумі 2850 грн 00 коп., яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово. Крім того, пунктом 2.3.1.1 договору передбачена комісія за управління та обслуговування кредиту для пролонгації договору на пільгових умовах, а саме: на 3 дні, максимальний розмір комісії 3 відсотки від поточного залишку кредиту; на 7 днів, максимальний розмір комісії 5 відсотків від поточного залишку кредиту; на 15 днів, максимальний розмір комісії 10 відсотків від поточного залишку кредиту.
Аналіз змісту цих пунктів договору свідчить, що в них не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються позичальнику та за які встановлена комісія у визначених у цих пунктах розмірах. Позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає, що положення пунктів 1.5.1 та 2.3.1.1 договору про споживчий кредит щодо сплати позичальником комісії за надання, управління та обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Указаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 09.10.2024 року у справі № 582/202/22, в якій надавалась правова оцінка тотожним пунктам договору про споживчий кредит, стороною якого є ТОВ «Мілоан».
Також апеляційний суд зауважує, що положення договору про надання, управління та обслуговування споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними. Надання кредиту є по суті основним обов`язком кредитодавця за умовами укладеного із споживачем договором, а не послугою, виконання якого не може здійснюватися за окрему плату.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Оскільки пункти 1.5.1 та 2.3.1.1 договору про споживчий кредит, якими встановлені умови про сплату позичальником комісії за надання, управління та обслуговування кредиту є нікчемними (в частині встановленої комісії), апеляційний суд на підставі частини п`ятої статті 216 ЦК України вважає за потрібне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Зокрема, сума боргу підлягає зменшенню на сплачені відповідачем 25.08.2021 суми комісії за надання кредиту у розмірі 2850 грн 00 коп. та за управління і обслуговування кредиту у розмірі 378 грн.
За встановлених обставин справи та вимог закону апеляційний суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 43 337,82 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 12222 грн; заборгованості за відсотками - 31 115,82 грн (34343,82 - 2850,00 - 378,00).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням вищезазначеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, необхідно скасувати в частині суми заборгованості, яка підлягає стягненню, та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 102945586 від 31.07.2021 у розмірі 43 337,82 грн.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розподілу судових витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2254 грн 28 коп. (2422,40x93,06%) витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. 
Пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3381 грн 42 коп. (3633,60х93,06%) витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.11.2025 в частині суми заборгованості, яка підлягає стягненню, скасувати та ухвалити нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором про споживчий кредит № 102945586 від 31.07.2021 у розмірі 43 337 гривень 82 копійки.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.11.2025 в частині розподілу судових витрат змінити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судові витрати у розмірі 2254 гривні 28 копійок. 
В іншій частині рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.11.2025 залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3381 гривні 42 копійки.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя – доповідач Я. Л. Петен

Судді: О.І. Собина

А. О. Замченко