Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 квітня 2026 р. № 520/33003/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасечнік О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Полімер» (пров. Райрадівський, буд. 1, м. Харків, 61125, код ЄДРПОУ 32335155) до Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21А, м. Одеса, Одеська обл., Одеський р-н, 65078, код ЄДРПОУ 44005631) про визнання протиправним та скасування картки відмови,-

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Харківського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Полімер» (далі – позивач) до Одеської митниці (далі – відповідач), у якій позивач просить суд:
Визнати протиправним та скасувати картку відмови в митному оформленні № UA500110/2025/000361 від 13.11.2025 та рішення про коригування митної вартості № UA500110/2025/000144/1 від 13.11.2025, прийняті Одеською митницею (ЄДРПОУ 44005631, 65078, Одеська обл., місто Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, будинок 21А).
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що прийняте від 13.11.2025 рішення про коригування митної вартості товарів № UA500110/2025/000144/1 та картка відмови № UA500110/2025/000361 є необґрунтованими та безпідставними, оскільки підстави, викладені в листі № 7.10-3/28-02-01/13/18096 від 27.11.2025 Одеської митниці, через які Одеська митниця вважає, що у митного органу відсутні підстави для визнання заявленої декларантом митної вартості вищевказаного товару та скасування рішення про коригування митної вартості товару від 13.11.2025 № UA500110/2025/000144/1, не повідомлялися позивачу раніше ані в цьому рішенні Одеської митниці, ані в Запитах [повідомленнях] митного органу, що передували цьому рішенню. 

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

16.01.2026 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач проти заявленого позову заперечував з підстав його необґрунтованості та недоведеності. При цьому, представником відповідача зазначено, що заявлена до митного оформлення вартість заявлених до митного оформлення товарів не підтверджується поданими документами, а додаткових підтверджуючих доказів підприємством позивача до митного оформлення подано не було.
20.01.2026 представником позивача надана відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач не навів обґрунтованих та беззаперечних доводів того, що підстави, вказані ним у рішенні про коригування митної вартості, дозволяють стверджувати про неправильність визначення митної вартості декларантом.
23.01.2026 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач зазначив, що під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару № №UA500110/2025/000144/1 від 13.11.2025 діяв у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушував права та законні інтереси позивача

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою від 05.01.2026 суд відкрив провадження у справі, призначив справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Ухвалою від 17.04.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів.
Ухвалою від 17.04.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін по справі.

IV. Фактичні обставини справи встановлені судом.

31.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Полімер» та Zhejiang Jiuteng Packaging Co., Ltd,, (Китай) було укладено Контракт № 3782 (далі – Контракт) про поставку поліолефіонової термозбігаючої плівки (ПОФ плівка).
ТОВ «ВФ «Полімер» (декларант) 07.11.2025 звернулося до Одеської митниці із митною декларацією типу ІМ 40 АА 25UA500110012068U3 для розмитнення товару плівка ПОФ, в кількості 23 505,67 кг.
Позивачем було подано до відповідача електронну митну декларацію ІМ 40 АА 25UA500110012068U3, в якій визначено митну вартість відповідно до основного методу – за ціною договору, Контракт № 3782 від 31.07.2025, проформу-інвойсу № 25JT234 від 01.08.2025, інвойс № 25JT234 від 05.11.2025, Коносамент NBG97403 від 05.09.2025, технічний опис товару (інформація про продукт), платіжну інструкцію № 49 від 04.08.2025, платіжну інструкцію № 61 від 12.09.2025, платіжну інструкцію № 62 від 26.09.2025, пакувальний лист б/н від 19.08.2025, декларацію походження, договір транспортно-експедиторського обслуговування № 1545 від 16.08.2016, додаткову угоду № 1 від 22.08.2016, рахунок фактура на оплату послуг перевезення № LS4691818 від 05.11.2025, довідку про транспортно-експедиційні витрати 481434 від 05.11.2025.
07.11.2025 митним органом прийнято рішення про проведення огляду товару позивача. 
12.11.2025 відповідачем направлено повідомлення позивачу 2cb8f6aa-8ceb-436e-a3a9-aac1f62b6cc2, в якому зазначено, що за результатом аналізу наданих декларантом документів митного оформлення встановлено наступні розбіжності та невідповідності: 1. Різниця у вартості між проформою та комерційним інвойсом: проформа-інвойс №25JT234 від 01.08.2025 містить загальну суму 35 286,14 USD. Комерційний інвойс №25JT234 від 19.08.2025 містить суму 35 258,51 USD. Розбіжність складає 27,63 USD, що може свідчити про зміну ціни після укладення контракту без підтверджуючих документів. 2. Різні порти відвантаження: у проформі зазначено умови поставки FOB Shanghai, China. У комерційному інвойсі зазначено FOB Ningbo, China. Місце поставки змінено, що може вплинути на транспортні витрати і митну вартість. 3. Різниця у кількості товару: у проформі вказано 1456 рулонів (23 524,09 кг). У комерційному інвойсі 1450 рулонів (23 505,67 кг). Виявлено зменшення кількості без пояснення, що може вплинути на митну вартість. 4. Дві окремі платіжні інструкції на різні суми: Платіжна інструкція №61 від 12.09.2025 на суму 28 201,29 USD. Платіжна інструкція №62 від 26.09.2025 на суму 14 805,00 USD. Відсутнє чітке пояснення, яка частина інвойсу покривається кожним платежем, що ускладнює підтвердження повної оплати. 5. Невідповідність дат оплати датам документів: - Частина оплати (інструкція №61) здійснена до фактичної дати комерційного інвойсу. Це може свідчити про оплату за попередні умови, не підтверджені остаточними документами. 
У відповідь на зазначене повідомлення позивач направив відповідачу лист № 93 від 13.11.2025, де зазначив, що ним було надано всі наявні документи та надіслано 07.11.2025 додаткові документи до Одеської митниці згідно з переліком, зазначеним у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ, а саме: прайс-лист виробника товару № б/н від 01.08.2025 та митну декларацію країни відправлення №310120250516016649 від 03.09.2025.
13.11.2025 відповідач прийняв картку відмови в митному оформленні № UA500110/2025/000361 та рішення про коригування митної вартості № UA500110/2025/000144/1.
13.11.2025 позивач подав митну декларацію типу ІМ 40 АА № 25UA500110012501U9. За вказаною митною декларацією товар випущено у вільний обіг.
Позивач додатково направив лист №103 від 02.12.2025, в якому зазначив, що плата експедитору за надання ним послуг з організації та забезпечення перевезень вантажу, заявленого в митній декларації № 25UA500110012068U3 від 07.11.2025 на умовах поставки FOB-Ningbo, які передбачають оплату транспортних витрат за рахунок покупця товару, а саме (у відповідності до листа експедитора ТОВ “Ламан Шипінг” № 0112 від 01.12.2025) експедиторська винагорода на суму 1753,75 грн та 350,75 грн. ПДВ була вказана в наданих до митниці разом з цією митною декларацією рахунку-фактурі № LS 4691818 від 05.11.2025 та Довідці про транспортні витрати від 05.11.2025 № 481434 експедитора ТОВ “Ламан Шипінг”. В довідці також було зазначено, що експедиторська винагорода це винагорода експедитора за організацію перевезення вищевказаного вантажу з порту Ningbo (Китай) до м. Харків (Україна), і експедитор не має можливості розподілити витрати на експедиторську винагороду на витрати, понесені до та після перетину митного кордону України – тобто, плата експедитору за надання ним послуг з організації та забезпечення перевезення вищевказаного вантажу є нерозділеною на до та після перетину митного кордону України. Тому, у відповідності чинного законодавства, позивач повністю додав вищевказані суми експедиторської винагороди 1753,75 грн та 350,75 грн. ПДВ до інших витрат на транспортування, вказаних в Рахунку та Довідці, які складали 117852,00 грн., та зазначили отриману суму 1753,75+350,75+117852,00=119 956,50 грн. в пункті 20 “Витрати на транспортування до (місце доставки)” графи Б Декларації митної вартості №25UA500110012068U3 від 07.11.2025, поданої до Одеської митниці разом з митною декларацією № 25UA500110012068U3 від 07.11.2025.
Позивач, вважаючи протиправними оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови, звернувся з цим позовом до суду.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

За змістом частини 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до частини 1 статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Частиною 6 статті 264 Митного кодексу України визначено, що митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частинами 1-3 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Стаття 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Отже, митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта.
Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 09.04.2019 по справі №825/1575/17.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 МКУ перевірка документів та відомостей, які подаються митному органу під час переміщення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення форматологічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені МКУ.
На підставі п. 4 ст. 337 МКУ контроль із застосуванням системи управління ризиками це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі із використанням інформаційних технологій), поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань митної справи.
Також, глава 52 МКУ (ст.ст. 361, 362, 363) встановлює цілі застосування системи управління ризиками, її аналіз і об`єкти, діяльність митних органів з оцінки та управління ризиками. Автоматизована система управління ризиками застосовуєтьсямитними органами і функціонує на центральному рівні та є складовою частиною єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів. ЄАІС є державною власністю. Держателем, адміністратором ЄАІС та володільцем інформації в ЄАІС є Держмитслужба. Це визначається Положенням про Єдину автоматизовану інформаційну систему митних органів, порядок і умови застосування її систем, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 19.05.2023 № 263 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.07.2023 за №1132/40188).
Основними завданнями ЄАІС є: забезпечення виконання митних формальностей, передбачених законодавством України з питань митної справи; автоматизація процедур митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України у тому числі митного контролю після завершення митного оформлення, визначення форм та обсягів митного контролю, механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, сприяння захисту прав інтелектуальної власності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, прийняття рішень митними органами.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості та письмово запитувати у декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 МКУ додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Так, згідно із зазначеними вище приписами, відповідачем були направлені запити позивачу щодо надання додаткових документів.
Згідно з вимогами п.2 ч .2 ст. 52 МК України декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України має право упевнюватися в достовірності або точності будь - якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості та письмово запитувати у декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Судом встановлено, що від 07.11.2025 позивачем було подано до відповідача електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера № ІМ 40 АА 25UA500110012068U3, для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно Контракту.
Так, на підтвердження заявленої в цій митній декларації інформації, зокрема, митної вартості товару, яка становить 35258, 51 доларів США, разом із декларацією було подано наступні документи: контракт № 3782 від 31.07.2025, проформу-інвойсу № 25JT234 від 01.08.2025, інвойс № 25JT234 від 05.11.2025, Коносамент NBG97403 від 05.09.2025, технічний опис товару (інформація про продукт), експортну декларацію країни продавця № 310120250516016649 від 03.09.2025, платіжну інструкцію № 49 від 04.08.2025, платіжну інструкцію № 61 від 12.09.2025, прайс-лист б/н від 01.08.2025, пакувальний лист б/н від 19.08.2025, декларацію походження, договір транспортно-експедиторського обслуговування № 1545 від 16.08.2016, додаткову угоду № 1 від 22.08.2016, рахунок фактуру на оплату послуг перевезення № LS4691818 від 05.11.2025, довідку про транспортно-експедиційні витрати 481434 від 05.11.2025.
12.11.2025 відповідачем направлено повідомлення позивачу 2cb8f6aa-8ceb-436e-a3a9-aac1f62b6cc2, в якому зазначено, що за результатом аналізу наданих декларантом документів митного оформлення встановлено наступні розбіжності та невідповідності: 1. Різниця у вартості між проформою та комерційним інвойсом: проформа-інвойс №25JT234 від 01.08.2025 містить загальну суму 35 286,14 USD. Комерційний інвойс №25JT234 від 19.08.2025 містить суму 35 258,51 USD. Розбіжність складає 27,63 USD, що може свідчити про зміну ціни після укладення контракту без підтверджуючих документів. 2. Різні порти відвантаження: у проформі зазначено умови поставки FOB Shanghai, China. У комерційному інвойсі зазначено FOB Ningbo, China. Місце поставки змінено, що може вплинути на транспортні витрати і митну вартість. 3. Різниця у кількості товару: у проформі вказано 1456 рулонів (23 524,09 кг). У комерційному інвойсі 1450 рулонів (23 505,67 кг). Виявлено зменшення кількості без пояснення, що може вплинути на митну вартість. 4. Дві окремі платіжні інструкції на різні суми: Платіжна інструкція №61 від 12.09.2025 на суму 28 201,29 USD. Платіжна інструкція №62 від 26.09.2025 на суму 14 805,00 USD. Відсутнє чітке пояснення, яка частина інвойсу покривається кожним платежем, що ускладнює підтвердження повної оплати. 5. Невідповідність дат оплати датам документів: - Частина оплати (інструкція №61) здійснена до фактичної дати комерційного інвойсу. Це може свідчити про оплату за попередні умови, не підтверджені остаточними документами. Таким чином, декларантом у повній мірі документально не підтверджено включення до ціни, що фактично сплачена за оцінювані товар, всіх складових митної вартості, зокрема визначених пунктами 5, 6 частини десятої статті 58 Кодексу. Отже, декларантом не забезпечено надання митному органу відповідно до пункту 2 частини другої статті 52 Кодексу достовірних відомостей про визначення митної вартості товару, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних. Враховуючи зазначені положення законодавства, декларантом не вірно проведено обчислення митної вартості товару. Враховуючи вищезазначене, відповідно до частини 3 статті 53 МКУ декларанта було зобов`язано протягом 10 календарних днів спростувати розбіжності та надати (за наявності) такі додаткові документи: якщо рахунок сплачено, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування та зберігання не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення та зберігання оцінюваних товарів ; рахунки за здійснення послуг на перевезення та зберігання; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору; прейскуранти (прайс-листи) виробника товару. 
У відповідь на зазначене повідомлення позивач листом № 93 від 13.11.2025 повідомив відповідача, що ним було надіслано 07.11.2025 додаткові документи до Одеської митниці, а саме: прайс-лист виробника товару № б/н від 01.08.2025 та митну декларацію країни відправлення №310120250516016649 від 03.09.2025. Також повідомлено, що  товар який надійшов від Zhejiang Jiuteng Packaging Co., Ltd 123 Huixin Avenue, Huimin District Jiashan, Zhejiang, China 314112, згідно контракту № 3782 від 31.07.2025, та інвойсу 25JT234 від 19.08.2025 страхування не здійснювалося. Сплата за товар по інвойсу № 25JT234 від 19.08.2025 на суму 35258, 51 долл. США було сплачено 20% від суми проформи № 25JT234 від 01.08.2025, згідно платіжної інструкції № 49 від 04.08.2025 на суму 7057,22 долл. США, та платіжної інструкції № 61 від 12.09.2025 на суму 28 201,29 долл. США сплачено 80% від суми інвойсу № 25JT234 від 19.08.2025.
З матеріалів справи вбачається, що позивач надав розширений пакет документів для підтвердження правильності та достовірності визначення ним митної вартості задекларованих товарів.
Судом встановлено, що при прийнятті митницею рішення про коригування митної вартості товару за основу було взято наявну в митниці цінову інформацію, що міститься в ціновій базі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС).
Застосування Митницею з причини спрацювання модуля АСАУР ціни за відомостями спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України суд вважає необґрунтованим, оскільки самі по собі відомості згаданої системи не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів. Потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з`ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 520/10381/2020.
Щодо доводів митного органу про те, що документи, подані позивачем не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом, відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України подаються транспортні документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Так, до транспортних документів можуть належати: рахунок-фактура, акт виконаних робіт від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів, банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат.
Таким чином, законодавством не передбачений вичерпний та єдиний перелік документів, які підтверджують транспортні витрати імпортера при ввезенні товару. Основною вимогою законодавства до таких документів є наявність в них інформації щодо вартості перевезення оцінюваних товарів.
Щодо запитуваних різниці у вартості між проформою та комерційним інвойсом, суд зазначає таке. 
За загальними принципами міжнародної торгівлі проформа-інвойс вважається попереднім документом, в якому сторони погоджують загальні умови поставки по окремій партії товару, ціну такого товару, кількість, вагу, тощо. 
Крім цього, в контракті вказано, а саме в п. 2, що Товар відвантажується партіями відповідно до комерційних інвойсів Продавця. Фактично виготовлена кількість кожної партії Товару з виробничих причин може трохи відрізнятися від кількості, замовленої Покупцем. Під кількістю кожної партії Товару розуміється фактично вироблена кількість. Кількість кожної партії Товару визначається згідно з комерційними інвойсами Продавця на цю партію. Кількістю кожної партії Товару є номінальна вага нетто, вказана у комерційних інвойсах та пакувальних листах Продавця на цю партію, яка вимірюється у кілограмах (кг). 
Суд зазначає, що основним документом для визначення остаточної кількості товару є саме комерційний інвойс. Окрім того, контракт передбачає допустиме відхилення від кількості. Отже, остаточну загальну вартість товару можливо визначити тільки після фактичного виготовлення партії товару, а тому і вказати таку вартість є можливим виключно у комерційному інвойсі, так як проформа вже підписана. 
Суд зауважує, що контракт на момент підписання проформи вже був укладений. Крім того, важливим є той факт, що згідно платіжних інструкцій № 49 від 04.08.2025 та № 61 від 12.09.225 року сплачено загальну суму саме в розмірі 35 258,51 USD. Відповідно до митної декларації країни відправлення товар було експортовано із загальною вартістю саме в розмірі 35 258,51 USD. 
Отже, загальна вартість товару під час початку митних процедур не змінювалася, а тому підстав для твердження про наявність відмінностей, що впливають на визначення митної вартості немає і митним органо не наведено, і тому вважається, що не є необґрунтованим.
Щодо різних портів відвантаження, суд встановив, що було надано договір транспортно-експедиторського обслуговування № 1545 від 16.08.2016, додаткова угода № 1 від 22.08.2016, рахунок фактура на оплату послуг перевезення № LS4691818 від 05.11.2025, довідку про транспортно-експедиційні витрати 481434 від 05.11.2025. 
Крім цього, у листі № 93 від 13.11.2025 зазначено, що продавець з власної ініціативи змінив порт відправки, а позивач не заперечував, оскільки це не впливало на ціну товару. Також продавець товару Zhejiang Jiuteng Packaging Co., Ltd повідомив, що компанія продавця знаходиться поруч з обома портами Shanghai та Ningbo;- витрати продавця на доставку продукції до обох цих портів однакові;- місце поставки (географічний пункт доставки товарів, порт відвантаження) Shanghai було змінене на Ningbo тому, що з порту Ningbo товар можна було відвантажити раніше; - в умовах поставки продавець змінив лише місце поставки, термін FOB Incoterms залишився незмінним, він є однаковим як у проформі інвойсу № 25JT234 від 1 серпня 2025 року, так і в комерційному інвойсі № 25JT234 від 19 серпня 2025 року;- оскільки витрати продавця на доставку товару до портів Shanghai та Ningbo однакові, ціна 1,50 дол. США/кг є однаковою як у проформі інвойсу № 25JT234 від 1 серпня 2025 року, так і в комерційному інвойсі № 25JT234 від 19 серпня 2025 року;- проформа інвойсу є попереднім документом, який використовується для попередньої оплати, а остаточне місце поставки, як і остаточна кількість товару, вказуються в комерційному інвойсі.
Також слід зазначити, що в своєму листі від 18.11.2025 продавець товару Zhejiang Jiuteng Packaging Co., Ltd повідомив про однакову ціну на транспортні послуги та можливість відправки товару з порту Ningbo, так як товар з цього порту можна було відвантажити раніше. 
Таким чином, фактично лише змінене місце відвантаження, а умови залишилися незмінними, а отже і вартість перевезення також. Витрати продавця на доставку товару до портів Shanghai та Ningbo однакові, ціна 1,50 дол. США/кг є однаковою як у проформі інвойсу № 25JT234 від 1 серпня 2025 року, так і в комерційному інвойсі № 25JT234 від 19 серпня 2025 року.
Отже, доводи відповідача в цій частині є необгрунтованими.
Щодо різниці у кількості товару, суд зазначає таке.
Так, контрактом на поставку № 3782 від 31.07.2025 визначено умови щодо кількості товару, а саме в п. 2, передбачено, що товар відвантажується партіями відповідно до комерційних інвойсів Продавця. Фактично виготовлена кількість кожної партії Товару з виробничих причин може трохи відрізнятися від кількості, замовленої Покупцем. За загальними принципами міжнародної торгівлі проформа-інвойс вважається попереднім документом, в якому сторони погоджують загальні умови поставки по окремій партії товару, ціну такого товару, кількість, вагу, тощо. Отже, остаточну загальну кількість товару можливо визначити тільки після виготовлення партії товару, у зв`язку із цим і є відмінність у проформі та інвойсі. Також слід зазначити, що відповідач проводив огляд товару, за результатами якого не встановлено відмінності в кількості та вазі товару, а отже сумніви щодо різниці є спростованими. 
Щодо двох окремих платіжних інструкцій на різні суми, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 5 контракту № 3782 від 31.07.2025 умови платежів визначаються згідно з комерційними інвойсами та проформами інвойсів продавця. Покупець також може зробити передоплату в розмірі 100% або менше за власним бажанням. Відповідно до проформи-інвойсу №25JT234 від 01.08.2025 оплата товару проводиться двома частинами: 20 % передплати та 80 % протягом 14 днів від дати комерційного інвойсу. 
Згідно з платіжною інструкцією № 49 від 04.08.2025 позивач сплатив продавцю 20% передплати у розмірі 7 057,22 доларів США. Згідно платіжної інструкції № 61 від 19.08.2025 позивач сплатив решту 80% у розмірі 28 201,29 доларів США. 
Що стосується платіжної інструкції № 62 від 26.09.2025, то позивач зазначив, що помилково прикріпив її до митної декларації. Зазначений документ стосується оплати наступних поставок, про що свідчить графа 70 платіжного документу, про що позивач повідомляв відповідача в листі № 93 від 13.11.2025. 
Отже, твердження відповідача в цій частині є необгрунтованими.
Щодо невідповідності дат оплати датам документів (частина оплати (інструкція №61) здійснена до фактичної дати комерційного інвойсу), суд зазначає таке.
Судом встановлено, що частина оплати згідно платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах № 61 від 12 вересня 2025 року була здійснена 12 вересня 2025 року, тобто, не до, а після фактичної дати комерційного інвойсу № 25JT234 від 19.08.2025. 
Таким чином, відсутня будь яка невідповідність дат оплати датам документів. 
Аналогічне пояснення надавалося позивачем митному органу у листі № 93 від 13.11.2025. 
Також слід зазначити, що платіжна інструкція містить інформацію про номер та дату інвойсу, за яким проводилася оплата. 
Отже, доводи відповідача в цій частині є необгрунтованими.
Таким чином, ураховуючи зазначене вище, позивачем надано відповідачу документи, які в сукупності виключають розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, містять достатні відомості про складові митної вартості, а тому зазначені відповідачем сумніви є необґрунтованими, що є підставою для визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови.
Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.12.2018 по справі №815/1670/17.
Суд зазначає, що відповідачем під час розгляду справи не надано до суду доказів здійснення детального порівняння, як і не надано доказів, які б підтверджували аналогічність характеристик імпортованого позивачем товару та товару, митна вартість якого була взята митницею за зразок для обчислення, що свідчить про необґрунтованість та недоведеність зазначеного висновку відповідача.
Як встановлено судом, відповідачем під час винесення спірного у даній справі рішення про коригування митної вартості товару не було наведено належних обґрунтувань щодо наявності сумніву в числових значеннях або недостовірності наданих документів, що могло б бути підставою для запиту додаткових документів.
У відзиві на позов суд не встановив вказаних вище доводів та обставин.
Відтак, ураховуючи викладене вище, суд зазначає, що відповідачем не надано до суду належних та достатніх доказів правомірності винесеного рішення про коригування митної вартості.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, оскаржуване рішення № UA500110/2025/000144/1 від 13.11.2025 є необґрунтованим та прийнятим без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Щодо позовних вимог про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, суд зазначає таке.
Оскільки саме прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слугувало підставою для видання картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, то визнання рішення про коригування митної вартості протиправним та його скасування є підставою для визнання протиправною та скасування картки відмови.
З огляду на викладене, рішення про коригування митної вартості № UA500110/2025/000144/1 від 13.11.2025 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500110/2025/000361 від 13.11.2025, прийняті Одеською митницею, є протиправними та підлягають скасуванню.
Суд також ураховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених вище висновків суду не спростовують.

VI. Висновки суду

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

VII. Розподіл судових витрат

Платіжними інструкціями № 2243 від 18.12.2025 та № 2298 від 24.12.2025 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 6056,00 грн. За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору у розмірі 6056,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.
Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Полімер» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування картки відмови –задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати картку відмови в митному оформленні № UA500110/2025/000361 від 13.11.2025 та рішення про коригування митної вартості № UA500110/2025/000144/1 від 13.11.2025, прийняті Одеською митницею (ЄДРПОУ 44005631, 65078, Одеська обл., місто Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, будинок 21А).
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Полімер» витрати на оплату судового збору у сумі 6056,00 (шість тисяч п`ятдесят шість грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.
Повне найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Полімер» місцезнаходження: 61125, м. Харків, пров. Райрадівський, буд. 1, код ЄДРПОУ 32335155.
Відповідач: Одеська митниця, місцезнаходження: 65078, м. Одеса, Одеська обл., Одеський р-н, вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21А, код ЄДРПОУ 44005631.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території м. Харків та Харківської області, рішення у повному обсязі складено та підписано 17.04.2026. 

Суддя О.В. Пасечнік