ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року	Львів	Справа № 460/5432/24 пров. № А/857/51320/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Качмара В.Я.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року (головуючий суддя: Друзенко Н.В., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дії та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року у справі № 460/5432/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справах № 460/52598/22, без обмеження максимальним розміром, починаючи з 15.08.2022 року з урахуванням раніше виплачених сум.
Позивачка звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 року та окремої ухвали від 13 вересня 2024 року та зобов`язати здійснити з 01.03.2025 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника без обмеження максимальним розміром, з урахуванням правової оцінки, викладеної у рішенні Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року та в окремій ухвалі від 13 вересня 2024 року.
Окремою ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі № 460/5432/24 задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року у справі № 460/5432/24 щодо застосування обмеження максимального розміру при перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення. Установлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.
Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі просить окрему ухвалу скасувати і ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні заяви, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що судом безпідставно визнано дії Головного управління протиправними, оскільки позивачу було знято обмеження максимального розміру пенсії з 15.08.2022. Судом при розгляді справи не враховано, що заявником зазначено перерахунок пенсії з 01.03.2025, що містить у собі суму індексації, яка не була предметом розгляду у справі № 460/5432/24. Згідно позовних вимог у цій справі предметом розгляду є зняття граничного обмеження з 15.08.2022, яке пенсійним органом було обмеження знято, а не сума індексації. Судом було чітко визначена дата, з якої необхідно було провести зняття максимального розміру пенсії, що й було зроблено відповідачем. Крім того, вказує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не наділене повноваженнями самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати виплату коштів. Також вважає, що наявні всі підстави для зупинення виконання окремої ухвали суду від 13.11.2025, оскільки вона набрала законної сили після її підписання і підлягає до виконання.
У відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Враховуючи вимоги цієї статті, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цю справу слід розглядати без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Постановляючи окрему ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що виконання судового рішення в справі № 460/5432/24 не дало будь-яких позитивних результатів для позивача, оскільки пенсійний орган з 01.03.2025 при перерахунку пенсії повторно застосував максимальний розмір пенсії, не зважаючи на те, що це право позивача захищене судовим рішенням в цій справі. Оскільки на час розгляду заяви відповідними доказами підтверджено той факт, що відповідачем не вжито дієвих і належних заходів на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/5432/24, суд першої інстанції, з урахуванням приписів статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов висновку, що відповідачем порушено положення ст. 129-1 Конституції України та частини другої статті 14, частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: не виконано у повному обсязі і належним чином судове рішення, яке набрало законної сили, що зумовлює необхідність постановлення окремої ухвали і направлення її для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року у справі № 460/5432/24, що набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/52598/22, без обмеження максимальним розміром, починаючи з 15.08.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рівненський окружний адміністративний суд від 13 вересня 2024 року ухвалив окрему ухвалу, якою визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року у справі № 460/5432/24 щодо застосування обмеження максимального розміру при перерахунку пенсії. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.
На виконання рішення суду та окремої ухвали Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахована пенсія без обмеження максимальним розміром виплачувалась позивачці лише до 01.03.2025. 
У жовтні 2024 року позивачка звернулась до відповідача із запитом щодо причин невиконання рішення суду та окремої ухвали. 
Листом від 28.10.2024 позивачку проінформовано, що підсумок проіндексованої пенсії станом на 01.03.2025 становить 35158,98 грн. Станом на березень 2025 року розмір пенсії позивачки перевищує максимальний розмір пенсії, визначений законодавством, то виплата індексації понад встановлений максимально допустимий розмір суперечить чинному пенсійному законодавству. Таким чином, виплата пенсії позивачки на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 у справі № 460/5432/24 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2025 з 01.03.2025 проводиться з урахуванням положень ст. 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у розмірі 33658,98 грн (а.с. 106-107).
Згідно пояснень поданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було знято граничне обмеження пенсії позивачки з 15.08.2022. Розмір її пенсії з 01.09.2022 року становить 29490,28 грн, що підтверджується перерахунком пенсії. Доплата за період з 01.08.2022 по 28.02.2025 року становить 265196,25 грн, що підтверджується доданим розрахунком. Кабінетом Міністрів України 25.02.2025 прийнято постанову «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» № 209. Сума індексації та зняття максимального розміру пенсії з урахуванням індексацій на 01.03.2025, не були предметом спору при вирішенні справи № 460/5432/24. При вирішенні справи предметом розгляду було зняття максимального розміру пенсії, починаючи з 15.08.2022, що пенсійним органом було проведено. Також зазначили, що суд не зобов`язував Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області знімати максимальний розмір пенсії при кожному наступному перерахунку. Судом було чітко визначена дата з якої необхідно було зняти максимальне обмеження виплати пенсії з 15.08.2022, що й було зроблено управлінням.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Статтею 14 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до частини 1 статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Також Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сил.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Процесуальне законодавство визначає види судового контролю за виконанням судового рішення, а саме, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).
Наведені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення; не передбачає такої можливості і положення ст. 383 КАС України.
З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Частиною 1 та 2 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Приписами ч. 4 ст. 383 КАС України встановлено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Частиною 6 ст. 383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року у справі № 460/5432/24, що набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/52598/22, без обмеження максимальним розміром, починаючи з 15.08.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, якщо у судовому рішенні відсутня кінцева дата перерахунку та виплати пенсії, то вказане судове рішення підлягає до виконання безстроково до відповідної зміни законодавства з питань обчислення та виплати пенсій та поки не буде досягнуто повного перерахунку та виплати всіх сум, визначених судом. 
Судом встановлено, що після проведеного відповідачем перерахунку пенсії на виконання рішення суду у справі № 460/5432/24 відповідач проводить подальшу виплату пенсії позивачці із застосування обмежень її граничним (максимальним) розміром, що суперечить рішенню суду від 19.06.2024. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та відповідачем не заперечуються.
Таким чином, виконуючи рішення суду у цій справі, відповідач застосував обмеження максимального розміру пенсії, чим порушив право позивачки на отримання пенсії у належному (більшому) розмірі, захищене відповідним судовим рішенням. 
Судом також ураховано, що з моменту ухвалення судового рішення у справі № 460/5432/24 законодавство з питань обчислення та виплати пенсій не зазнало жодних змін, як наслідок вказане судове рішення підлягає до виконання без будь-яких обмежень. 
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Отож обмежене фінансування відповідача жодним чином не може впливати на право позивача на отримання пенсії у належному розмірі після проведеного на виконання судового рішення перерахунку.
У цій справі судом встановлено, що остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення, ухвалене на користь позивачки, залишається невиконаним, що свідчить про порушення права позивачки на виконання судового рішення без зайвих затримок та становить втручання у її право на мирне володіння присудженими грошовими коштами.
Наявність у позивачки права на отримання відповідних виплат встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили. Вказане право не заперечується відповідачем. Тому це право не може бути скасоване з підстав відсутності фінансування такого виду виплат з державного бюджету.
Крім того, ігнорування судових рішень, які набрали законної сили, з боку органу Пенсійного фонду України у сфері функціональних правовідносин порушує конституційні засади поділу державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу та судову, що закріплено у ст. 6 Конституції України.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.
Як наслідок постанова КМУ не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зупинення виконання оскаржуваної ухвали, а відтак у задоволенні клопотання відповідача, яке заявлено в апеляційній скарзі слід відмовити.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а окрему ухвалу суду без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року у справі № 460/5432/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	В. Я. Качмар