П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/9176/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К. 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
13 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Білої Л.М.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулася в суд з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України в розмірі 567 123,65 грн (п`ятсот шістдесят сім тисяч сто двадцять три гривні 65 коп.) - витрати, пов`язані з його утриманням у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військовій частині НОМЕР_1 ).
В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що у зв`язку з достроковим розірванням Контракту через небажання продовжувати навчання, відповідачем на момент звернення до суду з цим позовом невиконане взяте на себе зобов`язання щодо відшкодування Адміністрації Державної прикордонної служби України витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, установлених Кабінетом Міністрів України.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.11.2025 позов Адміністрації Державної прикордонної служби України задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України в розмірі 567 123,65 грн (п`ятсот шістдесят сім тисяч сто двадцять три гривні 65 коп.) - витрати, пов`язані з його утриманням у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військовій частині НОМЕР_1 ).

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 проходив військову службу (навчання) в Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького з 24.07.2023 по 22.04.2025 на посаді курсанта.
Наказом ректора ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) від 21.04.2025 року № 499-ОС з відповідачем було розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) за частиною 11 (через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту) статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 04.04.2025 року.
Відповідач під час навчання у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військовій частині НОМЕР_1 ) перебував на повному державному забезпеченні за рахунок коштів Державного бюджету України. Всього державою в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України на утримання відповідача було витрачено: на грошове забезпечення - 459 786,11 грн; на медичне забезпечення - 0,00 грн; на продовольче забезпечення - 59 688,50 грн; забезпечення комунальними послугами та енергоносіями - 47 649,04 грн; на речове забезпечення - 0,00 грн, всього на суму - 567 123, 65 грн. Вказана обставина обставина підтверджується відповідними довідками, що додані до позовної заяви.
Вимогою позивача від 22.04.2025 №10/3864-25-Вих повідомлено відповідача про необхідність відшкодувати витрати, що пов`язані з утриманням у Національній академії на загальну суму 567 123,65 грн та надано час (в термін до 29 квітня 2025 року включно) на добровільне відшкодування витрат. Зазначена вимога вручена відповідачу особисто під підпис. Також Відповідачем на вимозі від 22.04.2025 №10/3864-25-Вих власноручно зазначено 22.04.2025, що «Вимогу №10/3864-25-Вих від 22.04.2025 отримав, кошти зазначені у вимозі відшкодувати відмовляюсь».
У зв`язку із несплатою відповідачем у добровільному порядку витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, позивач звернувся з цим позовом до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, у разі дострокового розірвання контракту з визначених у ньому підстав та ознайомлений з розрахунком витрат на утримання, не відшкодував їх, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що заявлені до стягнення кошти не відповідають критеріям реальності, необхідності та обґрунтованості, а ґрунтуються виключно на нормативних розрахунках, а не на фактичних витратах. За відсутності доказів проживання курсанта у казармі та отримання ним харчування, грошового та продовольчого забезпечення, стягнення відповідних сум є незаконним і таким, що порушує принцип справедливого балансу між інтересами держави та особи.
Також зазначив про пропуск позивачем строку звернення до суду з відповідним позовом. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав на правильність висновків суду першої інстанції та просив відмовити в її задоволенні.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Згідно вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень частини 6статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).
Відповідно до пункту 3 частини 1, частини 3статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу-для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Приписами статті 25 Закону №2232-XII передбачено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів. Зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань. З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону.
Відповідно до частини десятої статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 (далі за текстом - Порядок №964).
Порядок № 964 визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти (пункт 1).
Пунктом 3 Порядку №964 встановлено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів (пункт 4 Порядку №964).
Сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ та Служби зовнішньої розвідки. (пункт 8 Порядку №964).
На виконання п. 3 Порядку № 964 виданий спільний Наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007, № 419/831/240/605/537/219/534, яким затверджений Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Порядок розрахунку витрат), яким урегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання).
За приписами пункту 2.3 вказаного Порядку у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.
Отже, наведені положення свідчать про те, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти. При цьому, передбачено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Як слідує із змісту контракту, укладеного між ректором Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького та відповідачем, останній був ознайомлений із законами та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання), та добровільно взяв на себе зобов`язання відшкодувати Адміністрації Державної прикордонної служби України витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, установлених Кабінетом Міністрів України, у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищою військового навчального закладу на посадах офіцерського складу.
Судом встановлено, що з відповідачем було розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) за частиною 11 (через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем) статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а відтак у відповідача виник обов`язок відшкодувати витрати пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі в сумі 567123, 65 грн.
Відповідача вимогою від 22.04.2025 №10/3864-25-Вих повідомлено про необхідність відшкодувати витрати, що пов`язані з утриманням у Національній академії на загальну суму 567 123, 65 грн та надано час (в термін до 29 квітня 2025 року включно) на добровільне відшкодування витрат у відповідності до вимог частин 1 статті 530 Цивільного Кодексу України. Зазначена вимога вручена відповідачу особисто під підпис.
Також Відповідачем на вимозі від 22.04.2025 №10/3864-25-Вих власноручно зазначено 22.04.2025, що «Вимогу №10/3864-25-Вих від 22.04.2025 отримав, кошти зазначені у вимозі відшкодувати відмовляюсь».
Оскільки, станом на час розгляду даної справи у суді, ОСОБА_1 не відшкодував витрати, пов`язані з його утриманням як курсанта у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 таких грошових коштів.
Щодо посилання апелянта, що витрати на його утримання та навчання не підтверджені належними та допустимими доказами, то колегія суддів визнає такі необґрунтованими, оскільки фактичні витрати на забезпечення відповідача підтверджуються наданими позивачем відповідними довідками-розрахунками, складеними з урахуванням вимог чинного законодавства України.
Із загальним розрахунком витрат на утримання в Національній академії від 22.04.2025 ОСОБА_1 ознайомився 22.04.2025, про що свідчить його особистий підпис. При цьому заяв та заперечень не висловлював, окремо не оскаржував.
Однак, станом на день звернення до суду відповідачем добровільно такі кошти не відшкодовано.
Стосовно дотримання позивачем строку звернення до суду про стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, колегія суддів зазначає наступне.
Верховний Суд наголошував на тому, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №804/285/16 від 12.12.2018).
Отже до спорів про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, тобто у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 160/11957/19).
Вирішуючи питання обчислення строків звернення до суду із позовною заявою про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, Верховний Суд у справах № 560/1389/20 (постанова від 21.01.2021), № 420/9694/20 (постанова від 21.12.2021), дійшов висновку, що строк звернення до суду з позовом про проходження публічної служби необхідно обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат.
Як зазначалося, вимогою від 22.04.2025 №10/3864-25-Вих відповідача було повідомлено про необхідність відшкодувати витрати, що пов`язані з утриманням його у Національній академії на загальну суму 567 123, 65 грн. та надано час (в термін до 29 квітня 2025 року включно) на добровільне відшкодування витрат.
Проте ОСОБА_1 у наданий термін витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі не відшкодував.
Таким чином, перебіг процесуального строку звернення Адміністрації Державної прикордонної служби України до суду розпочався 30 квітня 2025 року та тривав до 30 травня 2025 року включно.
Позовну заяву з додатками на адресу суду засобами поштового зв`язку було відправлено 27.05.2025, що підтверджується фіскальним чеком оператора Укрпошта.
Таким чином, позивач звернувся до суду в межах передбаченого законом місячного строку.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.