ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

майдан Путятинський, 3/65, м. Житомир, 10002, тел. (0412) 48 16 20,
e-mail: inbox@zt.arbitr.gov.ua, web: https://zt.arbitr.gov.ua,
код ЄДРПОУ 03499916 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 р. 	м. Житомир 	Справа № 906/1379/15 	

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Соловей Л.А., 
за участю секретаря судового засідання: Васильєвої Т.О.,

за участю представників сторін:
від позивача-1: не з`явився;
від позивача-2: не з`явився;
від відповідача: Сіра А.В., адвокат, ордер серія АМ №1051573 від 23.03.23;
від третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_1 : Сіра А.В., адвокат, ордер серія АМ №1128695 від 09.05.2025;
від третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 : не з`явився;
прокурор: Рудченко М.М., службове посвідчення №071186 від 01.03.2023; 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу
за позовом Заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі 
1. Житомирської районної державної адміністрації (м.Житомир);
2. Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (м.Житомир); 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домінвест" (м.Житомир) 
за участю у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 (Житомирська обл., Черняхівський р-н, село Вишпіль) та ОСОБА_2 (Житомирська обл., Житомирський р-н, село Вишпіль), 
про розірвання договору оренди землі площею 1,4 га від 20.09.2005, зобов`язання привести земельну ділянку у придатний стан, зобов`язання повернути за актом прийому-передачі. 

Процесуальні дії по справі. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
У вересні 2015 року заступник прокурора Житомирської області звернувся до Господарського суду Житомирської області суду з позовом (з урахуванням змін) в інтересах держави в особі Державного підприємства "Житомирське лісове господарство" (правонаступник – Державне підприємство "Коростенське лісопромислове господарство" – ДП "Коростенське лісопромислове господарство"), Житомирської районної державної адміністрації та Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства (правонаступник – Центральне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домінвест" про розірвання договору оренди землі від 20.09.2005, укладеного між Житомирською РДА та ТОВ "Домінвест", і скасування його державної реєстрації; зобов`язання ТОВ "Домінвест" привести у придатний для використання за цільовим призначенням стан земельну ділянку, передану товариству за вказаним договором у користування та розташовану у 29 кварталі Богунського лісництва Житомирського району, шляхом знесення за рахунок ТОВ "Домінвест" наявних на ній будівель та споруд; зобов`язання ТОВ "Домінвест" повернути за актом прийому-передачі Житомирській РДА спірну земельну ділянку.
Позов обґрунтовано порушенням ТОВ "Домінвест", як орендарем, умов спірного договору, а саме здійснення без погодження з орендодавцем будівництва капітальних споруд на земельній ділянці лісового фонду.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 07.08.2023 у позові відмовлено.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 рішення Господарського суду Житомирської області від 07.08.2023 скасовано, позов залишено без розгляду відповідно до пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, оскільки прокурор на момент звернення з позовом у цій справі не дотримався вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо представництва прокурором інтересів держави.
Постановою Верховного Суду від 14.02.2024 касаційні скарги першого заступника Рівненської обласної прокуратури та ТОВ "Домінвест" задоволені, постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 у справі №906/1379/15 скасовано, а справу передано до Північно-західного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.
За результатами нового апеляційного перегляду постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 рішення Господарського суду Житомирської області від 07.08.2023 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 24.09.2024 касаційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури задоволено частково: постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 і рішення Господарського суду Житомирської області від 07.08.2023 у справі № 906/1379/15 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2024 справу №906/1379/15 передано на розгляд судді Соловей Л.А.
Ухвалою суду від 18.10.2024 прийнято справу №906/1379/15 до провадження судді Соловей Л.А. за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 25.11.2024.
11.11.2024 від Житомирської обласної прокуратури надійшло клопотання від 08.11.2024 про залучення до участі у справі співвідповідачів ФОП Легенчука Олега Івановича та ФОП Нестеровську Анну Валеріївну. Подане клопотання обґрунтоване тим, що 20.08.2021 ТОВ "Домінвест" відчужено об`єкти нерухомого майна, які розташовані на спірній земельній ділянці на користь Легенчука О.І. та ОСОБА_2 , а саме: будівлю охорони, адміністративну будівлю та 8 будинків відпочинку (т.6, а.с.163-165).
14.11.2024 Житомирською обласною прокуратурою подано додаткові пояснення по суті справи, у яких зазначено, що як умовами договору оренди землі так і лісовим та земельним законодавством передбачалось, що зведення будівель і споруд на орендованій земельній ділянці є можливим виключно за наявності письмової згоди орендодавця, за погодженням з постійним лісокористувачем та зі збереження лісового середовища і природних ландшафтів. При цьому, земельна ділянка площею 1,4 га надавалась в оренду для культурно-оздоровчих цілей та розміщення пасіки, а не для нового будівництва спортивно-оздоровчого комплексу. Однак орендодавець у встановленому законом порядку згоди на забудову земельної ділянки лісового фонду не надавав, а орендар її не отримував, проте здійснив на ній будівництво об`єкту під назвою -спортивно-оздоровчий комплекс " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (т.6, а.с.231-235).
25.11.2024 від представника відповідача надійшла заява, в якій зазначено, що клопотання прокуратури від 08.11.2024 про залучення співвідповідачів до участі у справі саме у статусі ФОПів є безпідставним, оскільки вказані особи можуть бути залучені у якості співвідповідачів лише як фізичні особи, які набули право власності на спірне майно (т.6, а.с.241-242).
В судовому засіданні 25.11.2024 суд оголосив перерву до 16.12.2024, яку в подальшому було продовжено з 16.12.2025 до 21.01.2025, з 21.01.2025 до 18.02.2025, згідно з ч.5 ст. 183 ГПК України.
Ухвалою суду від 18.02.2025, з підстав у ній зазначених, відмовлено в задоволенні клопотання прокуратури від 08.11.2024 про залучення саме як фізичних осіб-підприємців Легенчука Олега Івановича та ОСОБА_2 як співвідповідачів до участі у справі; разом з тим, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ); продовжено строк підготовчого провадження на підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; відкладено підготовче засідання на 18.03.2025.
Ухвалою суду від 11.03.2025 зупинено розгляд справи №906/1379/15 до розгляду в апеляційному порядку апеляційної скарги заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на ухвалу господарського суду Житомирської області у справі № 906/1379/15 від 18.02.2025.
Ухвалою суду від 16.04.2025 поновлено провадження у справі №906/1379/15 та призначено підготовче судове засідання на 12.05.2025.
Ухвалою суду від 12.05.2025 відкладено підготовче засідання на 16.06.2025.
16.06.2025 від представника третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_1 надійшли пояснення щодо позову або відзиву, в яких зазначено, що між ТОВ "ДОМІНВЕСТ", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу від 20.08.2021, за умовами якого ТОВ "Домінвест" передає у власність (продає), ОСОБА_1 1/4 ідеальну частку та ОСОБА_2 , 3/4 ідеальних частки будинку відпочинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 приймає у власність (купує) 1/4 ідеальну частку та ОСОБА_2 3/4 ідеальних часток зазначеного нерухомого майна, сплативши за нього ціну, вказану в пункті 2.1 цього договору. Вказане нерухоме майно знаходиться на спірній земельній ділянці, загальною площею 1,4000га, кадастровий номер 1822083200:01:000:1034. Аналогічні договори купівлі-продажу були укладені і щодо інших об`єктів нерухомості, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , виділ 2 та виділ 1. Відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України одночасно з переходом до покупців права власності на нерухоме майно до них переходить право користування вищевказаною земельною ділянкою, яка зайнята вказаним вище нерухомим майном та яка є необхідною для його користування. Крім того, вказано, що прокурором в прохальній частині позовної заяви заявлено позовну вимогу про розірвання договору оренди землі від 20.09.2005, укладеного між Житомирською РДА та ТОВ “Домінвест” і скасування його державної реєстрації; зобов`язання ТОВ “Домінвест” привести у придатний для використання за цільовим призначення стан земельну ділянку, передану товариству за вказаним договором у користування та розташовану у 29 кварталі Богунського лісництва Житомирського району, шляхом знесення за рахунок ТОВ “Домінвест” наявних на ній будівель та споруд. Однак частина об`єктів нерухомого майна, що розміщенні на земельній ділянці з кадастровим номером 1822083200:01:000:1034 належить ОСОБА_1 на праві власності, тому відповідно рішення у цій справі вплине на права та обов`язки вказаної особи. Задоволення позову прокурора призведе до недотримання критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном та порушить справедливу рівновагу між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням та інтересами особи яка зазнає таке втручання - йому як власнику 1/4 ідеальної частки будинку відпочинку (т.7, а.с.122-126).
У додаткових поясненнях від 14.06.2025 представник відповідача вказує, що на момент проведення будівництва Спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича" (2007 рік) на орендованій земельній ділянці були наявні всі дозвільні документи на будівництво, та отримано згоду орендодавця земельної ділянки на проведення таких будівельних робіт, що виключає можливість визнання збудованого об`єкту самовільним будівництвом. В ухвалі Житомирського районного суду Житомирської області від 25.12.2015 (справа №278/3639/15-к) не могло бути і не було констатовано факту підроблення ОСОБА_3 рішень виконавчого комітету Камянської сільської ради №64 від 19.04.2007 та №147 від 20.09.2007, не констатовано винуватості або навпаки невинуватості вказаної особи, що виключає можливість застосування такого судового рішення, як приюдиції. Посилання прокурора на постанову ВС від 19.02.2020 у справі №906/920/16, як приюдиційну також є безпідставним, оскільки остання не встановлювала та не досліджувала обставини законності чи незаконності видачі рішень виконавчого комітету Камянської сільської ради №64 від 19.04.2007 та №147 від 20.09.2007 у відповідності до вимог чинного законодавства України, а виключно послалася на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 25.12.2015 як приюдицію із застосуванням норм ГПК України, в редакції, що діяла до 17.10.2019. Також зауважує, що у разі задоволення позовних вимог, ТОВ "Домінвест" буде позбавлений права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, в такому випадку має місце непропорційне втручання у право власника на мирне володіння своїм майном та відповідно відбудеться порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (т.7, а.с.131-137).
Ухвалою суду від 16.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/1379/15 до судового розгляду по суті на 15.09.2025.
У судовому засіданні 15.09.2025 розпочато розгляд справи по суті та оголошено перерву до 14.10.2025, яку було продовжено до 24.11.2025 та відповідно до 24.12.2025.
У зв`язку з тим, що 23.12.2025 з 11:51 до 15:33 у Житомирській області була оголошена повітряна тривога, судове засідання у справі №906/1379/15 не відбулось. Ухвалою суду від 23.12.2025 перепризначено судове засідання для розгляду справи по суті на 03.02.2026.
02.02.2026 та 09.03.2026 від представника Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи (т.7, а.с.222).
У судовому засіданні 03.02.2026 оголошено перерву до 10.03.2026, яку було продовжено до 06.04.2026.
Прокурор в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Представник Житомирської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив.
Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
У судовому засіданні 06.04.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 20.04.2026.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Розпорядженням голови Житомирської РДА №680 від 17.12.2004 затверджено проєкт відведення земельної ділянки з метою надання її в оренду ТОВ "Домінвест" для культурно-оздоровчих цілей та розміщення пасіки за рахунок земель Житомирського держлісгоспу на території Кам`янської сільської ради та надано товариству в оренду терміном на 25 років земельну ділянку площею 1,40 га, з них ліси 1,40 га, для культурно-оздоровчих цілей за рахунок земель Житомирського держлісгоспу без вилучення її в постійного лісокористувача на території Кам`янської сільської ради (т.1, а.с.67).
20.09.2005 між Житомирською РДА (орендодавець) і ТОВ "Домінвест" (орендар) укладено договір оренди землі (далі-договір), за умовами якого орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку лісового фонду, вкриту лісом, розташовану у 29-ому кварталі Богунського лісництва Житомирського району Житомирської області площею 1,4 га, на якій відсутні об`єкти нерухомого майна, строком на 25 років із переважним правом орендаря на його поновлення на новий строк (т.1, а.с.22-25).
У пункті 7 договору зазначено, що на орендні відносини може вплинути використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.
Земельна ділянка передається в оренду для оздоровчих цілей та розміщення пасіки. Цільове призначення земельної ділянки – оздоровче призначення. Умови збереження стану об`єкта оренди – використання земельної ділянки за цільовим призначенням (п.15-17 договору).
За умовами пункту 28 вказаного договору орендар за згодою орендодавця, визначеною в окремій угоді сторін, має право зводити у встановленому законом порядку будівлі і споруди без зміни цільового призначення земельної ділянки.
Разом із цим одним із обов`язків орендаря є використання орендованої земельної ділянки за цільовим призначенням із дотриманням при цьому вимог чинного земельного і екологічного законодавства (п.31 договору).
Згідно з положеннями пунктів 38, 39 цього договору його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди в односторонньому порядку не допускається.
За актом прийому-передачі земельної ділянки Житомирська РДА передала товариству вільну від забудови земельну ділянку площею 1,4га у 29-му кварталі Богунського лісництва Житомирського району.
Рішенням виконавчого комітету Кам`янської сільської ради від 19.04.2007 №64 надано погодження на будівництво спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича" за адресою: 29 квартал Богунського лісництва Житомирського району та області.
04.06.2007 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської РДА надано ТОВ "Домінвест" дозвіл на виконання будівельних робіт № 24-07, а саме будівництва спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича" на території Кам`янської сільської ради (т.3, а.с.168).
Розпорядженням голови Житомирської РДА від 08.06.2007 №544 створено державну приймальну комісію з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта – спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича", с.Кам`янка, 29 квартал Богунського лісництва (т.3, 167).
Згідно з актом Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта від 27.07.2007 прийнято в експлуатацію cпортивно-оздоровчий комплекс "У Петровича" (т.3, а.с.169).
Розпорядженням голови Житомирської РДА від 13.08.2007 №791 затверджено акт державної приймальної комісії від 27.07.2007 про прийняття в експлуатацію спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича", збудованого замовником ТОВ "Домінвест" за робочим проєктом, площею забудови 405,25 м2, 29-й квартал Богунського лісництва т.3, а.с.172).
20.09.2007 виконавчий комітет Кам`янської сільської ради ухвалив рішення №147, згідно з яким надано погодження ТОВ "Домінвест" на виготовлення свідоцтва про право власності на спортивно-оздоровчий комплекс "У Петровича" та рекомендовано заявнику звернутись в Житомирське обласне бюро технічної інвентаризації для виготовлення свідоцтва про право власності.
28.09.2007 ТОВ "Домінвест" отримало свідоцтво про право власності на спортивно-оздоровчий комплекс, яке видане виконкомом Зороківської сільської ради Черняхівського району на підставі рішення виконкому Зороківської сільської ради від 10.08.2007 №63, в якому зазначено, що об`єкт в цілому, який розташований у с. Вишпіль на вул. Лісовій, 47, належить ТОВ "Домінвест" та складається з об`єктів нерухомого майна згідно з інвентарною справою (т.3, а.с.173-174).
У ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні від 22.10.2012 №12012060170001246 проведено низку експертиз, якими встановлено факт розміщення на орендованих земельних ділянках капітальних будівель та споруд (т.1, а.с.50-57, 58-65).
Актом обстеження земельної ділянки від 04.11.2013 № 241/1/24, складеного Державною інспекцією сільського господарства у Житомирській області, встановлено, що земельна ділянка загальною площею 1,9 га, розташована на території Кам`янської сільської ради за межами населеного пункту в районі 29-го кварталу Богунського лісництва Житомирського лісгоспу та надана в оренду згідно з договорами оренди землі від 14.07.2003 №13 (площа 0,50 га) та від 20.10.2005 (площа 1,4 га), належить до земель лісогосподарського призначення з цільовим призначенням – для культурно-оздоровчих, спортивних, туристичних цілей та розміщення пасіки. На обумовлених земельних ділянках зведено дерев`яні будівлі на бетонному фундаменті у кількості 14 штук на орієнтовній площі 0,11 га, що зафіксовано на план-схемі земельної ділянки (т.1, а.с.35-37).
У листі від 19.11.2012 Житомирська РДА у відповідь на запит прокурора повідомила, що додаткові угоди щодо орендованих земельних ділянок площею 0,5га та 1,4га між Житомирською РДА та ТОВ "Домінвест" не укладалися (т.1, а.с.38).
Враховуючи порушення орендарем умов спірного договору оренди, а саме факт зведення капітальних споруд на орендованій земельній ділянці лісового фонду без згоди на таке та без погодження з орендодавцем, що мало відбуватися шляхом укладення відповідної окремої угоди між сторонами, прокурор звернувся до господарського суду з позовом у цій справі, в якому просив розірвати договір оренди від 20.09.2005, скасувати його державну реєстрацію, зобов`язати ТОВ "Домінвест" привести у придатний для використання за цільовим призначенням стан спірну земельну ділянку шляхом знесення за рахунок останнього наявних на ній будівель та споруд і повернути таку земельну ділянку.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 03.06.2024, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2024, у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 12.02.2025 касаційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури задоволено частково; постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2024 та рішення Господарського суду Житомирської області від 03.06.2024 у справі №906/1537/23 скасовано; справу №906/1537/23 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
За висновком Верховного Суду господарські суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, не звернули уваги на те, що підроблене рішення виконавчого комітету про надання погодження на будівництво та про надання погодження на виготовлення свідоцтва про право власності на спірне збудоване майно (підроблений документ), по суті, є таким, що ніколи не видавався (не створювався), а суб`єкт його видачі не виражав волі, що закріплена в такому документі. Отже, він не породив і не міг породити будь-яких правових наслідків; всі юридично значимі дії, пов`язані з таким підробленим правочином, втрачають юридичну силу в силу встановлення факту підробки; в такому випадку порушується основоположний принцип приватного права – автономія волі, якої сторони чи сторона такого підробленого правочину ніколи не висловлювала.
Водночас, обмежившись посиланням на фактичне надання згоди Житомирською РДА щодо забудови спірної земельної ділянки, що, за висновками суду апеляційної інстанції, що підтверджується розпорядженням Житомирської РДА від 13.08.2007 №791 та її листом від 30.03.2015, апеляційний господарський суд не звернув уваги на те, що вказаний лист датовано 2015 роком, натомість як будівництво здійснювалося в 2007 році, а зазначеним розпорядженням було затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію збудованого об`єкта, проте, підстави на яких здійснювалося відповідне будівництво (зокрема надання погодження на будівництво) суди достеменно не дослідили.
Верховний Суд звернув увагу, що суди мали належним чином перевірити та встановити правову природу здійсненого будівництва спірних будівель, їх характеристики та особливості, з наданням оцінки, у тому числі, прийнятим Житомирською РДА розпорядженням від 08.06.2007 №544, від 13.08.2007 №791, що є суттєвим для правильного вирішення цього спору, чого проте судами зроблено не було, адже згідно з приписами частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України (у редакції на час здійснення забудови спірної земельної ділянки), якими унормовано самочинне будівництво, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Верховний Суд зазначив, що під час нового розгляду справи суду необхідно урахувати викладене, оцінити правомірність звернення прокурора до суду у наведеному випадку із заявленими ним вимогами, надати належну оцінку всім доводам учасників справи із належним обґрунтуванням прийняття або неприйняття відповідних доводів і доказів та встановити обставини щодо наявності або відсутності підстав для задоволення позову.
В силу ч.1 ст.316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

З приводу правомірності звернення прокурора з відповідним позовом до суду, слід зазначити наступне.
За приписами ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями із порушенням встановленого порядку надання земель в оренду і є підставою для вжиття заходів прокурорського реагування, у тому числі й шляхом звернення із позовною заявою до суду в інтересах держави.
Відповідно до вимог п.п.1, 3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.
Неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі (рішення Конституційного Суду України у від 01.04.2008 №4-рп/2008).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у справі №915/478/18).
Також, Верховний Суд вже звертав увагу на те, що і в судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №761/3884/18). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.
Суд враховує, що прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 23.10.2018 у справі №906/240/18.
З огляду на позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
Судом досліджено матеріали позову та встановлено, що підставою для звернення до суду стало будівництво орендарем на земельній ділянці лісового фонду капітальних споруд без погодження з орендодавцем, а також не здійснення уповноваженими органами для усунення виявлених порушень земельного, лісового та містобудівного законодавства.
Відповідне обґрунтування порушення інтересів держави та підстав представництва інтересів наведено у тексті позовної заяви.
Крім того, до матеріалів позовної заяви долучено листи Прокуратури Житомирської області від 31.08.2015 (т.1, а.с.26-28), якими повідомлено Житомирське обласне управління лісового та мисливського господарства, Державне підприємство "Житомирське лісове господарство" та Житомирську районну державну адміністрацію про намір звернутися з відповідним позовом до суду.
Таким чином, судом встановлено дотримання прокурором вимог ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. 
Статтею 15 ЦК України унормовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.
Згідно з положеннями статті 10 Лісового кодексу України (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) у тимчасове користування земельні ділянки лісового фонду можуть надаватися на умовах оренди.
Право на тимчасове користування земельними ділянками лісового фонду для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт надається юридичним і фізичним особам відповідними місцевими Радами народних депутатів за погодженням з постійними лісокористувачами (стаття 75 вказаного Кодексу У відповідній редакції).
Відповідно до положень статті 75 Лісового кодексу України (у відповідній редакції) користування земельними ділянками лісового фонду в культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілях здійснюється з урахуванням вимог щодо збереження лісового середовища і природних ландшафтів та з додержанням правил архітектурного планування приміських зон і санітарних вимог. У лісах, що використовуються для відпочинку, лісокористувачі повинні здійснювати роботи щодо їх благоустрою. Порядок користування земельними ділянками лісового фонду в культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілях встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 57 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) унормовано, що земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, а на умовах оренди – іншим підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділі, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.
Разом із тим згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Статтею 24 Закону України "Про оренду землі" (у відповідній редакції), зокрема, установлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.
За приписами статті 25 Закону України "Про оренду землі" (у відповідній редакції) орендар має право за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження. Водночас орендар зобов`язаний виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.
Правові підстави для припинення договору оренди землі шляхом його розірвання визначені у статті 32 Закону України "Про оренду землі" (у відповідній редакції). Так, згідно з частиною 1 цієї норми на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2019 у справі №289/718/18).
Згідно з пунктом 28 вказаного договору орендар має право за згодою орендодавця, визначеною в окремій угоді сторін, зводити у встановленому законом порядку будівлі і споруди без зміни цільового призначення земельної ділянки.
Верховний Суд, скасовуючи постанову та рішення у даній справі та направляючи справу на новий розгляд у постанові від 24.09.2024 відзначив, що до кола обставин, які підлягають дослідженню у цьому спорі, зокрема, входить достеменне встановлення факту погодження орендодавцем забудови спірної земельної ділянки лісового фонду.
Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 1822083200:01:000:10344, площею 1,4га державної форми власності відноситься до земель лісогосподарського призначення, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-9903300932022 від 12.10.2022.
Із матеріалів справи слідує, що на орендованій земельній ділянці ТОВ "Домінвест" здійснено забудову споруд і будівель.
ТОВ "Домінвест" отримало свідоцтво про право власності на спортивно-оздоровчий комплекс, видане 28.09.2007 року виконкомом Зороківської сільської ради Черняхівського району на підставі власного рішення від 10.08.2007 за №63, що посвідчує, що об`єкт в цілому, який розташований у с.Вишпіль по вул.Лісовій, 47 належить ТОВ "Домінвест" та складається з об`єктів нерухомого майна згідно інвентарної справи (т.3, а.с.173, 174).
В подальшому здійснено поділ об`єкта спортивно-оздоровчого комплексу з виокремленням окремих об`єктів нерухомого майна, на які ТОВ "Домінвест" отримало свідоцтво про право власності №9422052 від 14.09.2013 на адмінбудівлю, будинок №9, загальною площею 25,9 кв.м; №9423162 від 14.09.2019 на будинок відпочинку №13, загальною площею 23,1 кв.м; №9139147 від 09.09.2013 на будинок відпочинку №14, загальною площею 22,1 кв.м; №9141707 від 09.09.2013 на будинок відпочинку №15, загальною площею 136,8 кв.м; №9327049 від 12.09.2013 на будинок відпочинку №5, загальною площею 131,3 кв.м; №9423706 від 14.09.2013, будинок відпочинку №1, загальною площею 110,2 кв.м; №9544068 від 17.09.2013 на будинок відпочинку №3, загальною площею 1239,6 кв.м; №9420753 від 14.09.2023 на будинок відпочинку №4, загальною площею 112, 1 кв.м (т.3, а.с.73, 75, 77, 79, 81, 83, 85, 87).
Прокурор в якості засобу доказування подав Висновок експерта за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №817/13-25/449/450/14-25 від 28.08.2014, складеного в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №12013060170001246 від 22.10.2012 (т.1, а.с.58-66).
Зі змісту Висновку будівельної та земельної експертиз від 28.08.2014 вбачається наступне:
- за матеріалами інвентаризації станом на 13.12.2007 спортивно-оздоровчий комплекс "У Петровича" утворювали 20 об`єктів: їдальня (літера А), будинки відпочинку (літери Б, В,Д,Х,Ш), літня кухня (літера Г), мала колиба (літера Е), велика колиба (літера Ж), банний комплекс (літера З), очисні споруди (літера К), дровідник (літера Л), будинок охорони (літера М), погріб (літера П), нижня стрілецька споруда (літера Р), верхня стрілецька споруда (літера С), траншея (літера Т), два туалети (літера У), конюшня (літера Ф);
- за матеріалами інвентаризації станом на 22.12.2008 до складу спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича" додатково увійшли: будинки відпочинку (літери Н та О), котеджі №№1, 2 та 3 ( літери Щ, Ю та Я);
- за матеріалами інвентаризації станом на 05.09.2010 до складу спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича" додатково увійшли: будинки відпочинку (літери И, І та Й ).
У дослідницькій частині Висновку будівельної та земельної експертиз від 28.08.2014 судовими експертами встановлено, що у 1992 році ДП "Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" виготовлено проект формування території і встановлення меж Зороківської сільської ради Черняхівського району Житомирської області та Кам`янської сільської ради Житомирського району Житомирської області. Однак експерту не надано координати меж між адміністративно-територіальними одиницями Житомирським та Черняхівським районами, вказані дані також відсутні в проектах формування і встановлення меж Кам`янської сільської ради та Зороківської сільської ради, тому визначення місце розташування межі між районами проводилося методом зіставлення планово-картографічних матеріалів відповідних документацій із землеустрою.
Зіставивши документацію із землеустрою, судовий експерт дійшов висновку, що частина землекористування спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича" площею 30,4982га знаходиться на території Зороківської сільської ради Черняхівського району та 1,9000га на території Кам`янської сільської ради Житомирського району.
Згідно із висновком експертів за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 17.10.2014 №2/742/743/14-25 від 17.10.2014, складеного в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №12013060170001246 від 22.10.2012 (т.1, а.с.50-57) встановлено, що за матеріалами інвентаризації станом на 13.12.2007 спортивно-оздоровчий комплекс "У Петровича" утворювали 20 об`єктів: їдальня (літера А), будинки відпочинку (літери Б, В,Д,Х,Ш), літня кухня (літера Г), мала колиба (літера Е), велика колиба (літера Ж), банний комплекс (літера З), очисні споруди (літера К), дровідник (літера Л), будинок охорони (літера М), погріб (літера П), нижня стрілецька споруда (літера Р), верхня стрілецька споруда (літера С), траншея (літера Т), два туалети (літера У), конюшня (літера Ф); за матеріалами інвентаризації станом на 22.12.2008 до складу спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича" додатково увійшли: будинки відпочинку (літери Н та О), котеджі №№1, 2 та 3 (літери Щ, Ю та Я); за матеріалами інвентаризації станом на 05.09.2010 до складу спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича" додатково увійшли: будинки відпочинку (літери И, І та Й ).
Зі змісту Висновків експертів за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 17.10.2014 №2/742/743/14-25 також встановлено, що станом на 20.03.2014 визначено матеріал, з якого побудовані наведені вище об`єкти. Так, їдальня, будинки відпочинку, літня кухня , мала та велика колиба, очисні споруди будинок охорони, туалети побудовані з використанням дерев`яних колод та брусів, а погріб, нижня та верхня стрілецькі споруди та траншея з використанням цегли чи бетону.
Порівнюючи конструктивні характеристики будівель, встановлені при обстеженні з наведеними класифікаційними вимогами щодо капітальності будівель, як встановили судові експерти у дослідницькій частині Висновку, існуючі об`єкти спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича" відносяться до ІІ, ІІІ та ІV групи капітальності. Зокрема, їдальня, будинки відпочинку, літня кухня , мала та велика колиби, банний комплекс, очисні споруди, будинок охорони тощо - ІV групи капітальності, погріб, нижня та верхня стрілецькі споруди та траншея – до ІІ групи капітальності, будинки відпочинку ( літери Н та О) – до ІІІ групи капітальності.
Судові експерти дійшли висновку, що існуючі об`єкти спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича" є капітальним нерухомим майном – матеріальними об`єктами, що належать до земельних поліпшень, розташованих у межах земельної ділянки , переміщення яких є не можливим без знецінення та зміни призначення. У відповіді на четверте питання судової експертизи судові експерти зазначили, що оскільки неможливо встановити перелік будівель та споруд, які входили до складу закінченого будівництвом об`єкту спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича" у 2007 році, то неможливо встановити чи розташований закінчений будівництвом об`єкт на території одного чи двох районів. Припускається, що частина землекористування спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича" площею 30,4982га знаходиться на території Зороківської сільської ради Черняхівського району та 1,9000га на території Кам`янської сільської ради Житомирського району.
Згідно зі статтею 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Аналіз наведеної норми дозволяє виділити наступні ознаки самочинного будівництва: об`єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку; відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва; створення об`єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об`єкт нерухомого майна самочинним будівництвом. Тому, при вирішенні спору, що виникає у зв`язку з будівництвом на земельній ділянці об`єкта нерухомості, повинно досліджуватися питання наявності дозвільної документації на будівництво спірних об`єктів, документів про виділення земельної ділянки для будівництва.
Вказана правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №915/1376/17 та від 11.02.2020 у справі №915/572/17.
Відповідно до п.15 договору оренди земельна ділянка передається в оренду для оздоровчих цілей та розміщення пасіки.
Згідно з пунктом 30 договору орендар має право за згодою орендодавця, визначеною в окремій угоді сторін, зводити у встановленому законом порядку будівлі і споруди без зміни цільового призначення земельної ділянки.
Згідно із статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
До загальних засад цивільного законодавства належить, зокрема, свобода договору (частина 1 статті 3 ЦК України), справедливість, добросовісність, розумність, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці засади регулюють конкретні правовідносини так, що кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, дбаючи водночас про права й інтереси інших учасників, зокрема передбачаючи можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших учасників (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021р. у справі №917/1338/18).
Як виснував Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 у справі №916/1247/23 особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Так, умовами укладеного між Житомирською РДА та ТОВ "Домінвест" договору оренди чітко визначено порядок забудови спірної земельної ділянки, а саме за згодою орендодавця, визначеною в окремій угоді сторін.
На думку відповідача доказом, який підтверджує надання згоди орендодавцем на забудову земельної ділянки лісового фонду, є лист Житомирської районної державної адміністрації від 30.03.2015 №Ш-113/14 (т.1, а.с.100).
Однак суд вважає вказані доводи безпідставними, оскільки з сукупного аналізу умов та положень договору, вбачається, що така згода орендодавця мала бути письмовою та оформленою окремою угодою сторін до моменту початку відповідних будівельних робіт. Обізнаність та мовчазна згода Житомирської РДА зі зведенням капітальних споруд не вказує на наявність такого погодження.
Прокурор посилається на лист від 19.11.2012 №18-5/2382 (оригінал в матеріалах справи відсутній), у якому Житомирська РДА, зокрема, повідомляє, що додаткові угоди щодо орендованих земельних ділянок площею 0,5га та 1,4га між Житомирською райдержадміністрацією та ТОВ "Домінвест" не укладались (т.1, а.с.38).
Із представлених до матеріалів справи доказів вбачається, що Житомирська обласна прокуратура з метою отримання оригіналу вказаного листа зверталась до Житомирської РДА з відповідним запитом. За результатами розгляду запиту Житомирська РДА листом від 29.01.2026 №01-18/366 повідомила, що надати оригінал листа 19.11.2012 №18-5/2382, адресованого прокурору Житомирського району не вбачається за можливе у зв`язку зі спливом терміну його зберігання. Інформація про укладення додаткової угоди до договору оренди землі площею 1,4га від 20.09.2005 з ТОВ "Домінвест" та сама додаткова угода в Житомирській РДА відсутня (т.7, а.с.219).
Таким чином, Житомирська РДА у відповіді на запит підтверджує відсутність додаткової угоди до договору оренди землі площею 1,4га від 20.09.2005 з ТОВ "Домінвест", тобто відсутність згоди орендодавця на здійснення забудови земельної ділянки лісового фонду. 
Суд не погоджується з доводами відповідача стосовно дотримання всіх процедур, звернення до державних органів та отримання необхідних дозвільних документів для виконання будівельних робіт, що на його думку підтверджується рішенням виконавчого комітету Кам`янської сільської ради Житомирського району Житомирської області №64 від 19.04.2007, дозволом на виконання будівельних робіт №24-07 від 04.06.2007, виданим інспекцією державного архітектуро-будівельного контролю Житомирської РДА, розпорядженням голови Житомирської РДА від 08.06.2007 №544 "Про створення державної приймальної комісії з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича", с.Кам`янка, 29 квартал Богунського лісництва, актом Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта від 27.07.2007, розпорядженням голови Житомирської РДА від 13.08.2007 №791 "Про затвердження акта Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича" від 27.07.2007.
Так, у провадженні Господарського суду Житомирської області перебувала справа №906/920/16 за позовом заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області; Житомирської обласної державної адміністрації; Державного підприємства "Житомирське лісове господарство"; Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства до Житомирської районної державної адміністрації; Кам`янської сільської ради Житомирського району; Товариства з обмеженою відповідальністю "Домінвест" про визнання незаконним та скасування розпоряджень Житомирської РДА від 08.06.2007 №544 "Про створення державної приймальної комісії" та від 13.08.2007 №791 "Про затвердження актів державної приймальної комісії"; визнання недійсним акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - Спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича" від 27.07.2007; визнання незаконним та скасування рішень виконавчого комітету Кам`янської сільської ради від 20.09.2007 №147 "Про надання погодження на виготовлення свідоцтва про право власності на майно" та від 19.04.2007 №64 "Про надання погодження на будівництво спортивно-оздоровчого комплексу".
У постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №906/920/16 зазначено, що ухвалою Житомирського районного суду від 25.12.2015 (справа №278/3639/15-к), яка набрала законної сили, встановлено, що голова Кам`янської сільської ради Залезинський М.І., будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, зловживаючи своїм службовим становищем, умисно, порушуючи вимоги ст. ст. 31, 42 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні", заяву ТОВ "Домінвест" про погодження будівництва спортивно - оздоровчого комплексу "У Петровича" на розгляд виконавчого комітету сільської ради не виніс. Натомість 19.04.2007 року одноособово склав неправдивий офіційний документ - рішення виконавчого комітету Кам`янської сільської ради №64, до якого вніс неправдиві відомості, які за своїм змістом повністю не відповідають дійсності про розгляд та прийняття рішення на засіданні виконкому сільської ради про надання погодження на будівництво спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича". В подальшому завірив вказаний документ гербовою печаткою Кам янської сільської ради і власним підписом, таким чином вчинивши службове підроблення. В цій же ухвалі судом встановлено, що голова Кам`янської сільської ради Залезинський М.І., будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, зловживаючи своїм службовим становищем, умисно порушив вимоги ст.ст. 31, 42 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні", достовірно знаючи, що рішення виконавчого комітету Кам`янської сільської ради "Про надання погодження на будівництво спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича" № 64 від 19.04.2007 року підроблене, заяву ТОВ "Домінвест" про погодження права власності на це майно на розгляд виконавчого комітету сільської ради не виніс. Натомість, одноособово 20.09.2007 року, повторно склав неправдивий офіційний документ рішення виконавчого комітету Кам`янської сільської ради №147, до якого вніс неправдиві відомості, які за своїм змістом повністю не відповідають дійсності про розгляд та прийняття рішення на засіданні виконкому сільської ради і надання погодження на виготовлення свідоцтва про право власності на майно. В цей же день завірив вказаний документ гербовою печаткою Кам`янської сільської ради і власним підписом, таким чином повторно вчинив службове підроблення.
Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі №906/920/16 відзначив, що оскільки Житомирським районним судом було встановлено факт підробки рішень виконавчого комітету про надання погодження на будівництво та про надання погодження на виготовлення свідоцтва про право власності на майно - Комплекс "У Петровича", тобто фактично рішень органу місцевого самоврядування, якими розпочинається га закінчується процес будівництва з набуттям права власності на нього, то з урахуванням наведеного вище, оскарження таких неіснуючих рішень є неефективним, неналежним способом захисту.
Отже, Верховний Суд у вказаній справі, серед іншого, встановив, що процедура будівництва "Спортивно-оздоровчого комплексу "У Петровича" розпочата за відсутності рішення органу місцевого самоврядування, яким цей процес розпочинається (т.2, а.с.125-129).
В той же час, суд враховує, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 закрито за нереабілітуючою підставою. Це означає, що стосовно останнього зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, суд встановив наявність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, однак через певні обставини (в даному випадку - закінчення строку притягнення до кримінальної відповідальності) кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.
Внаслідок чого матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_3 та ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 25.12.2015 у справі №278/3639/15-к, якою кримінальне провадження №12015060000000253 щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст.366 КК України закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, оцінюються судом не як докази, які є обов`язковими для господарського суду про правові наслідки дій ОСОБА_3 , а у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами (т.7, а.с.142-143).
Разом з тим, суд констатує, що Верховний Суд переглядаючи судові рішення у справі №906/1379/15 вказав, що попередні судові інстанції не звернули уваги на те, що підроблений документ, по суті, є таким, що ніколи не видавався (не створювався), а суб`єкт його видачі не виражав волі, що закріплена в такому документі. Отже, він не породив і не міг породити будь-яких правових наслідків; всі юридично значимі дії, пов`язані з таким підробленим правочином, втрачають юридичну силу в силу встановлення факту підробки, в такому випадку порушується основоположний принцип приватного права - автономія волі, якої сторони чи сторона такого підробленого правочину ніколи не висловлювала.
Також з матеріалів справи вбачається та не заперечувалось відповідачем, що спортивно-оздоровчий комплекс " ІНФОРМАЦІЯ_1 " було побудовано на території двох районів - Житомирського та Черняхівського.
Відповідно до п.11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22.092004 №1243 та чинного на момент прийняття Житомирською РДА розпоряджень від 08.06.2007 №544 "Про створення державної приймальної комісії" та від 13.08.2007 №791 "Про затвердження актів державної приймальної комісії", у разі коли закінчений будівництвом об`єкт розташовано на території двох і більше районів як єдине ціле, державну приймальну комісію утворює відповідно Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міська держадміністрація.
Таким чином, створення державної приймальної комісії та затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію спортивно - оздоровчого комплексу "У Петровича" повинно було здійснюватися Житомирською обласною державною адміністрацією.
З урахуванням встановлених обставин справи, наявних в матеріалах справи документів, пояснень прокурора та представників сторін, суд визнає доведеним факт зведення ТОВ "Домінвест" капітальних споруд на орендованій земельній ділянці лісового фонду площею 1,4га у 29-му кварталі Богунського лісництва Житомирського району без відповідного дозволу. При цьому відповідачем не надано належних доказів згоди Житомирської РДА, яка оформлена у вигляді окремої угоди, на здійснення орендарем забудови використовуваної орендованої земельної ділянки.
Інші доводи ТОВ "Домінвест", не впливають на вказані вище висновки суду, зроблені за результатом аналізу умов договору, лісового та земельного законодавства, а також обставин, встановлених при проведенні перевірок використання відповідачем виділеної земельної ділянки лісового фонду.

Поряд з цим суд враховує, що під час розгляду справи істотно змінилися обставини, а саме, 20.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Домінвест", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договори купівлі-продажу від 20.08.2021 року, відповідно до яких відповідачем відчужено на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єкти нерухомого майна, а саме: будівлю охорони, адміністративну будівлю та 8 будинків відпочинку, які розташовані на спірній земельній ділянці площею 1,4000га, кадастровий номер 1822083200:01:000:1034, що перебуває в оренді "Домінвест" (т.6, а.с.165-192).
Умовами договорів купівлі-продажу погоджено, що нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці загальною площею 1,4000га, кадастровий номер 1822083200:01:000:1034, яка знаходиться в орендованому користуванні, що підтверджується довідкою №97, виданою ТОВ "Малинське бюро технічної інвентаризації" 14.07.2021 та відомостями з Державного земельного кадастру (витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-9901333342021 від 19.08.2021). Відповідно до ст.377 ЦК України ст.120 ЗК України одночасно з переходом до покупців права власності на нерухоме майно, до них переходить право користування вищевказаною загальною ділянкою, яка зайнята вказаним вище нерухомим майном та яка є необхідною для його обслуговування. Сторонам роз`яснено про необхідність переоформлення договору оренди або права власності на вищевказану земельну ділянку на ім`я покупців (п.1.1. договорів купівлі-продажу від 20.08.2021).
У витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.10.2024 зазначена актуальна інформація про об`єкти нерухомого майна, які на праві власності належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.6, а.с.193-215).
Необхідно зазначити, що належність обрання прокурором способу захисту визначається, як з урахуванням критерію віднесення цього способу до способів що передбачені законодавством чи умовами договору, так і зважаючи на критерій його ефективності, тобто здатності реально захистити порушені права та інтереси позивача.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц).
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає те, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі №48/340.
Отже, коли особа звернулася до суду по захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до відповідного порушення, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.
Такий правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №209/3085/20.
Крім того, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.
Таким чином, судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18).
Суди повинні встановити, настання яких дійсних правових наслідків прагне досягнути позивач шляхом подання позову і чи за встановлених обставин обраний позивачем спосіб захисту призведе до поновлення його прав та інтересів.
Господарський суд вказує, що звертаючись до суду із позовом у даній справі, прокурор наголошує на необхідності розірвання спірного договору оренди землі від 20.09.2005 та повернення земельної ділянки у власність держави за актом приймання - передачі Житомирській районній державній адміністрації.
Під час розгляду справи в суді прокурор звертає увагу на порушенні ТОВ "Домінвест" умов спірного договору шляхом зведення без дозволу орендодавця споруд і будівель на земельній ділянці лісогосподарського призначення, що є істотним порушенням умов договору та підставою для його розірвання, а також повернення земельної ділянки у власність держави.
З урахуванням наведеного, суд наголошує, що розірвання спірного договору оренди землі матиме для орендодавця належний ефект в частині захисту його прав лише в тому випадку, якщо це розірвання спричинить фактичне повернення орендарем земельної ділянки.
При визначенні можливості такого повернення, в першу чергу, необхідно враховувати, що на спірній земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомості, які належать на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а питання щодо законності набуття вказаними фізичними особами права власності на об`єкти нерухомості, що розташовані на спірній земельній ділянці або знесення цього об`єкту як самочинного будівництва на час розгляду судом цієї справи не розглядається. 
Таким чином, розірвання спірного договору оренди землі від 20.09.2005 та скасування його державної реєстрації не призведе до повернення відповідачем земельної ділянки на умовах визначених договором через наявність на ній об`єктів, що належить на праві власності третім особам і які нерозривно пов`язаний з цією земельною ділянкою. А без такого повернення належний захист порушених прав належного землекористувача, що стало підставою для подання цього позову прокурором, є неможливим.
Частиною 4 ст.376 ЦК України встановлено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Зазначена норма покладає обов`язок щодо знесення об`єкта самочинного будівництва на особу, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво. Такою є особа, яка має юридичні права на об`єкт самочинного будівництва. До визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва судом в порядку, встановленому статтею 376 ЦК України, статус об`єкта самочинного будівництва не змінюється.
Верховним Судом сформовано усталена правова позиція в питанні визначення належним відповідачем за позовом власника землі про знесення об`єкта самочинного будівництва не забудовника, а саме останнього набувача такого об`єкта, який зареєстрував за собою право власності на самочинне будівництво (див. постанови від 02.06.2021 у справі №509/11/17, від 30.09.2022 у справі №201/2471/20, від 15.03.2023 у справі №205/213/22, від 05.04.2023 у справі №199/6251/18, від 31.05.2023 у справі №201/4483/20, постанова від 10.01.2024 у справі №489/742/20, постанова від 19.03.2024 у справі №915/1439/21 ).
Відтак, належним відповідачем у даній справі про знесення об`єкта самочинного будівництва повинні виступати останні набувачі, тобто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Оскільки вимога про знесення майна, яке власник земельної ділянки вважає самочинним будівництвом, є різновидом негаторного позову, обов`язок з приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, зокрема, шляхом знесення будинків, будівель і споруд, покладено на особу, яка чинить такі перешкоди на момент звернення власника земельної ділянки з позовом до суду.
Тому відповідачем за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва має бути не забудовник, а останній набувач цього об`єкта.
Такі висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.12.2025 у справі №908/2388/21.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 05.07.2023 у справі №910/15792/20, від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах №570/3439/16-ц і №372/51/16-ц).
У постанові від 17.04.2018 у справі №523/9076/16 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та постановляє рішення щодо суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
За усталеним висновком Верховного Суду, звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 9.61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі №910/2546/22, пункт 103 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі №907/825/22, пункт 8.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/15792/20).
Оскільки позовну вимогу про приведення у придатний для використання за цільовим призначенням стан земельну ділянку, шляхом знесення за рахунок ТОВ "Домінвест" наявних на ній будівель та споруд пред`явлено прокурором до орендаря, а не до останніх набувачів об`єктів самочинного будівництва, то в задоволенні вказаної позовної вимоги необхідно відмовити з огляду на її пред`явлення до неналежного відповідача.
Відповідно до положень ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позову прокурора.

Щодо застосування строку позовної давності у даних спірних правовідносинах, суд вважає за необхідне вказати наступне.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3, 4 ст.267 ЦК України).
Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст.267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право).
Отже, за змістом названих норм, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Відтак, враховуючи, що при розгляді даного спору суд встановив відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, заява про застосування строків позовної даності задоволенню не підлягає, а вказаний строк до спірних правовідносин не може бути застосований.

Щодо розподілу судових витрат. 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.123 ГПК України).
Відповідно до ч. 2 цієї статті Кодексу розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на позивача у разі відмови у позові (п.2 ч.1 ст.129 ГПК України).
У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір").
За позов, що об`єднує три немайнові вимоги прокурор судовий збір не сплатив, оскільки станом на дату звернення з позов до суду 31.08.2015року органи прокуратури при здійсненні своїх повноважень були звільнені від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України "Про судовий збір". 

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 

ВИРІШИВ: 

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Соловей Л.А. 

Віддрукувати: 4 прим.
1 - в справу;
2- Житомирська обласна прокуратура через "Електронний суд";
3-4 позивачам через "Електронний суд";
5- відповідачу через "Електронний суд";
6- ОСОБА_1 (рек з повідом) (РНОКПП НОМЕР_1 ) на адресу: АДРЕСА_3 ;
7- ОСОБА_2 (рек з повідом) (РНОКПП НОМЕР_2 ) на адресу: АДРЕСА_4 ; та на адресу: АДРЕСА_5