ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 року м.Дніпро Справа № 904/3450/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чус О.В. (доповідач)
судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пономаренка Олександра Віталійовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.09.2025 (повний текст рішення складено та підписано 01.09.2025, суддя Перова О.В.) у справі № 904/3450/25
за позовом Комунального підприємства "ПАВЛОГРАДТЕПЛОЕНЕРГО" Павлоградської міської ради, 51413, Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул.Промислова, 13а, код ЄДРПОУ 03342250
до Фізичної особи-підприємця Пономаренка Олександра Віталійовича, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство "ПАВЛОГРАДТЕПЛОЕНЕРГО" Павлоградської міської ради звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Пономаренка Олександра Віталійовича про стягнення заборгованості у розмірі 115 518,07грн, інфляційних втрат у розмірі 3 816,57грн, 3 % річних у розмірі 1 015,06грн, пені у розмірі 1 234,99грн та судового збору у розмірі 3 028,00грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.09.2025 позовні вимоги Комунального підприємства "ПАВЛОГРАДТЕПЛОЕНЕРГО" Павлоградської міської ради до Фізичної особи-підприємця Пономаренка Олександра Віталійовича про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Пономаренка Олександра Віталійовича, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Комунального підприємства "ПАВЛОГРАДТЕПЛОЕНЕРГО" Павлоградської міської ради, 51413, Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул.Промислова, 13а, код ЄДРПОУ заборгованість у розмірі 115 518,07грн (сто п`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімнадцять гривень 07 копійок), інфляційні втрати у розмірі 3 816,57грн (три тисячі вісімсот шістнадцять гривень 57 копійок), 3 % річних у розмірі 1 015,06грн (одна тисяча п`ятнадцять гривень 06 копійок), пеню у розмірі 1 234,99грн (одна тисяча двісті тридцять чотири гривні 99 копійок) та судовий збір у розмірі 3 028,00грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).
Не погодившись з вказаним рішенням суду, Фізична особа-підприємць Пономаренко Олександр Віталійович, засобами поштового зв`язку, звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить: поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду; скасувати рішення суду від 01.09.2025; ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Всупереч нормам процесуального права, суд першої інстанції порушив ст.20 ГПК України, та помилково розглянув справу із порушенням юрисдикції, оскільки даний спір повинен бути розглянутий в порядку цивільного судочинства за правилами, встановленими ЦПК України.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.
Апелянт вважає, що аналіз змісту та підстав розглянутого господарським судом спору свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо нібито неналежного виконання відповідачем - фізичною особою договору №838 від 01.11.2022 року, який врегульовано нормами цивільного законодавства. Вказане свідчить, що спір, який виник між сторонами не підсудний господарському суду, позов не підлягає розгляду, що не врахував суд першої інстанції при розгляді справи.
На порушення норм процесуального закону апелянт посилається на те, що його ніхто не повідомляв про розгляд справи судом, не направляв копій позовної заяви із додатками, процесуальних рішень по справі аж до самостійного отримання в канцелярії суду копії рішення суду першої інстанції від 01.09.2025 року, що позбавило можливості надати відзив, свої заперечення, заявити клопотання у справі тощо, чим було явно порушено процесуальні права та в тому числі і гарантоване ст.б Конвенції право на справедливий суд, що також є підставою для скасування винесеного рішення у справі.
Апелянт також посилається на порушення норм матеріального права, які були допущені судом першої інстанції. А саме: господарський суд не враховав, що фактично не було поставлено теплову енергію на стягнуту судом суму в розмірі 115518,07гри., у приміщенні за адресою: вул.Гагаріна, 4 м.Павлоград Дніпропетровська область, де встановлений прилад обліку використаної теплової енергії, за даними якого, на думку апелянта, він взагалі не користувався тепловою енергією в період з листопада 2024 року по березень 2025 року. Підставою для оплати теплової енергії у вказаному приміщенні є тільки дані приладу обліку, а не акти виконаних робіт та оформлені на їх підставі рахунки-фактури, які були складені самостійно позивачем без участі та відома апелянта, які він ніколи не бачив, не підписував, не отримував та про них дізнався тільки із тексту рішення суду. 
Судом вказана обставина не досліджена та взагалі не врахована при винесенні рішення у справі, що призвело до постановления у справі невірного рішення.
За період часу з листопада 2024 року по березень 2025 року належне приміщення було зачинено, ніким не використовувалося та теплова енергія у ньому не використовувалася взагалі. Отже, за приладом обліку у приміщенні відсутня фіксація використання теплової енергії, що повністю виключає можливість виникнення заборгованості за її поставку перед позивачем.
На думку апелянта все це свідчить про незаконність та безпідставність заявлених позовних вимог, що не було враховано судом першої інстанції при винесенні рішення по даній справі.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Зокрема позивач зазначає про те, що незважаючи на твердження відповідача про зачинення приміщення та невикористання тепла, позивач наполягає, що спір підлягає розгляду в господарському суді, оскільки приміщення використовується для господарської діяльності (роздрібна торгівля), а не для побутових потреб. Відповідач не надав доказів законного відключення від мереж централізованого опалення (відсутній акт органу місцевого самоврядування та роботи з фізичного відключення), що є обов`язковою умовою згідно з Порядком №169. Згідно з договором та Правилами №830, споживач зобов`язаний оплачувати послугу незалежно від тимчасової відсутності. Непідписання актів приймання-передачі не звільняє від оплати, якщо послуга фактично надавалася, а обсяг спожитої теплової енергії визначається за показаннями приладів обліку або розрахунково за Методикою.
Таким чином, позивач вважає вимоги законними, обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги відповідача - безпідставними та недоведеними належними доказами.
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/3450/25. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/3450/25.
14.11.2025 матеріали справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Пономаренка Олександра Віталійовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.09.2025р. у справі № 9043450/25. Розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві, в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01.11.2022 між Комунальним підприємством "ПАВЛОГРАДТЕПЛОЕНЕРГО" Павлоградської міської ради (далі позивач, виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Пономаренко Олександром Віталійовичем (далі відповідач, споживач) був укладений договір № 838 про надання послуги з постачання теплової енергії.
Відповідно до умов пункту 1.1 договору виконавець зобов`язується надати споживачу послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення/на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Інформація про споживача: 51400, Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул.Гагаріна, буд.4, опалювана площа приміщення 155,0 кв.метрів (пункт 3 договору).
Послуга надається за допомогою систем за межами будинку (пункт 4 договору).
Виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості згідно з вимогами пунктів 1 і 2 цього договору до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем будівлі (пункт 7. договору).
Обсяг спожитої у будівлі послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будівлі за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 № 315 (далі Методика розподілу).
Якщо будівлю оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг спожитої послуги у будівлі визначається як сума показань таких вузлів обліку.
Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал) (пункт 10 договору).
Плата виконавцю за послуг за цим договором визначається відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 № 830 (Офіційний вісник України, 2019, № 71, ст.2507), в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 № 1022 та Методики розподілу і розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання.
У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума оплати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року) (пункт 19 договору).
Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Станом на дату укладення цього договору тариф на послугу за 1 Гкал становить 3 488,69грн, включаючи ПДВ в сумі 581,45грн, затверджений рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради (далі уповноважений орган) № 828 від 22.09.2021.
У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу з постачання теплової енергії виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу.
У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті (пункт 20 договору).
Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць (пункт 21 договору).
Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.
Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів (пункт 22 договору).
Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (пункт 23 договору).
Сторони несуть відповідальність за невиконання умов цього договору відповідно до цього договору або Закону (пункт 31 договору).
У разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі не більше 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу. Пеня не нараховується за умови наявності заборгованості держави за надані населенню пільги та житлові субсидії та/або наявності у споживача заборгованості з оплати праці, підтвердженої належним чином (пункт 32 договору).
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом одного року з дати набрання чинності (пункт 38 договору).
Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (пункт 39 договору).
Докази, які б свідчили про припинення дії договору, в матеріалах справи відсутні, а отже договір є чинним.
Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Матеріали справи не містять доказів того, що спірний договір визнавався недійсним у судовому порядку.
На виконання умов договору відповідач у період з листопада 2024 по березень 2025 отримав теплову енергію на загальну суму 115 518,07грн, що підтверджується актами виконаних робіт (наданих послуг) № 00000000483 від 30.11.2024 на суму 21 003,97грн, № 00000000606 від 31.12.2024 на суму 24 117,85грн, № 00000000111 від 31.01.2025 на суму 17 862,48грн, № 00000000233 від 28.02.2025 на суму 37 746,35грн, № 00000000356 від 31.03.2025 на суму 14 787,42грн (а.с.24).
Для оплати поставленої теплової енергії позивачем сформовані рахунки-фактури за період з листопада 2024 по березень 2025 на суму 115 518,07грн.
Зазначені рахунки-фактури та акти виконаних робіт (наданих послуг) були надіслані 18.12.2024, 09.01.2025, 07.02.2025, 05.03.2025, та 04.04.2025 рекомендованою поштою із повідомленням відповідачу (а.с.30).
Позивачем 18.12.2024, 09.01.2025 на адресу Фізичної особи-підприємця Пономаренка Олександра Віталійовича направлялися рішення виконавчого комітету Павлоградської міської ради № 946/013-24 від 24.07.2024 та № 1881/0/3-24 від 18.12.2024 про зміну тарифу на послуги КП «Павлоградтеплоенерго» ПМР.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Предметом доказування у справі є обставини щодо наявності/відсутності правових підстав для стягнення з відповідача заявлених до стягнення заборгованості за теплопостачання, правомірності заявлених до стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені.
Позовні вимоги у даній справі обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання теплової енергії №838 від 01.11.2022р. в частині здійснення оплати наданих послуг.
Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. договір є двостороннім, якщо правами та обов`язковими наділені обидві сторони договору (ст.626 ЦК України).
Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч.1 ст.173 ГК України).
Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст.193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (стаття 530 ЦК України).
В силу приписів ст.ст.525, 526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цих Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Між сторонами у даній справі виникли правовідносини з договору енергопостачання, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.
За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч.1 ст.275 ГК України).
Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається (ч.2 ст.275 ГК України).
Відносини у сфері постачання теплової енергії регулюються Законом України "Про теплопостачання".
Відповідно до ст.19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно із ч.6 ст.25 Закону України "Про теплопостачання" в разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць (пункт 21 договору).
Пунктом 23 договору сторони погодили, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Господарським судом вірно встановлено та перевірено судом апеляційної інстанції, що станом на день прийняття рішення у справі заборгованість за договором № 838 про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.11.2022 складає 115 518,07грн за поставлену теплову енергію в період з листопада 2024 по березень 2025.
Матеріали справи свідчать, що в установлений договором строк, відповідач свої зобов`язання з оплати вартості поставленої теплової енергії не виконав, будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості в сумі 115 518,07 грн. відповідач не надав. До апеляційної скарги скаржником також не надано таких доказів.
Беручи до уваги вищезазначене, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію в розмірі 115 5183,07 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 3 816,57грн за період з січня 2025 по червень 2025, 3 % річних у розмірі 1 015,06грн за період з 01.01.2025 по 17.06.2025, та пені у розмірі 1 234,99 за період з 01.01.2025 по 17.06.2025.
Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За приписами статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а саме: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Особливості регулювання грошових зобов`язань встановлено статтею 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.
У разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі не більше 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу. Пеня не нараховується за умови наявності заборгованості держави за надані населенню пільги та житлові субсидії та/або наявності у споживача заборгованості з оплати праці, підтвердженої належним чином (пункт 32 договору).
З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд, здійснивши перерахунок наданого позивачем розрахунку, дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 1 234,99 грн. та 3 % річних в сумі 1 015,06 грн. є обґрунтованими.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Суд апеляційної інстанції критично відноситься до твердження апелянта про те, що спір виник між позивачем та відповідачем, як фізичною особою з договору №838 від 01.11.2022 року, що врегульовано нормами цивільного законодавства, та спростовується наявними доказами в матеріалах справи. 
По-перше, в апеляційній скарзі, сам відповідач завіряє надані до суду документи, як «ФОП «Пономаренко».
По-друге, як вбачається з Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Фізична особа – підприємець Пономаренко Олександр Віталійович має вид економічної діяльності: 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами. 
Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.10.2022 р. Продавець МАЛЕ ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО ФІРМА «МЕТАЛІСТ» передає (продає) у власність Покупця Пономаренка Олександра Віталійовича нерухоме майно, а саме: торгівельний комплекс «Теремок», що розташований за адресою: Україна, Дніпропетровська область, Павлоградський район, місто Павлоград, вулиця Гагаріна, будинок 4 (чотири).
01.11.2022 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір №838 про надання послуги з постачання теплової енергії, розроблений на основі Типового договору з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830, згідно з підпунктом 1 пункту 3 якого послуга надається Виконавцем за вказаною вище адресою.
Виходячи із змісту статті 179 Господарського кодексу України, договір є зобов`язальним правовідношенням, змістом якого є взаємні права і обов`язки сторін у сфері господарювання, яке виникає внаслідок його укладення. 
Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. 
У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 07.04.2020 по справі № 743/534/16-ц, зазначено, що лише та обставина, що фізична особа – підприємець не відобразила наявність у неї такого статусу в тексті укладеного договору, не змінює характеру набутих нею прав та обов`язків як таких, що виникли з господарських правовідносин, якщо такі правовідносини мають ознаки здійснення їх у межах господарської діяльності. 
Таким чином, оскільки відповідач отримував послугу з постачання теплової енергії не для задоволення власних житлово-побутових потреб, а для здійснення господарської діяльності у приміщенні, яке не є житловим, вирішення спору підлягає розгляду в господарському суді.
Твердження в апеляційній скарзі, що за період часу з листопада 2024 року по березень 2025 року належне відповідачу приміщення було зачинено, ніким не використовувалося та теплова енергія у ньому не використовувалася взагалі, є безпідставними, необґрунтованими, та не підтверджені жодними доказами.
Відповідно до наявного в матеріалах справи Договору про надання послуги з постачання теплової енергії № 838 від від 01.11.2022р., Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830, споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. 
Матеріалами справи встановлено, що КП «Павлоградтеплоенерго» ПМР виконує свої зобов`язання щодо надання послуг з постачання теплової енергії, а споживач зобов`язаний оплатити надані послуги.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Даючи оцінку наявним в матеріалах справи апеляційної скарги та відзиву, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ігнорування замовником підписання актів та/або безпідставне ухилення від прийняття наданих послуг (виконаних робіт) не може бути підставою, яка звільняє його від обов`язку оплатити надані послуги (виконані роботи).
Аналогічний правовий висновок викладений Колегія суддів Касаційного господарського суду в ухвалі від 08.02.2022 у справі № 910/5352/21 про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначила про те, що визначаючи наявність/відсутність підстав для оплати наданих послуг (виконаних робіт) у випадку непідписання замовником відповідних актів прийняття наданих послуг (виконаних робіт), суд повинен виходити з доведення/недоведення сторонами факту реального надання послуг (виконання робіт). Адже непідписання актів приймання наданих послуг (виконаних робіт) без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання може свідчити про недобросовісність поведінки замовника, який таким чином намагається уникнути оплати цих послуг (робіт), оскільки фактично у всіх договірних відносинах факт оплати ставиться у залежність від підписання актів наданих послуг (виконаних робіт), що має на меті настання узгодження сторонами обсягу та якості робіт та встановлення терміну відліку виникнення зобов`язання з оплати.
Згідно з пунктом 10 Договору обсяг спожитої у будівлі послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будівлі за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі Методика розподілу). 
Пунктом 19 Договору встановлено, що плата виконавцю за послугу за цим договором визначається відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022, та Методики розподілу і розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання. 
Надані Позивачем первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та у повному обсязі відображають і підтверджують зміст господарських операцій між Позивачем та Відповідачем. 
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12.08.2025 у справі №320/2796/21.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що рішення суду прийнято за відсутності відповідача та без належного повідомлення останнього про дату та час розгляду справи в суді апеляційний господарський суд враховує наступне.
Виходячи із системного аналізу положень ч.3 ст.2, ч.ч.1, 2 ст.42 ГПК України, до сторін та учасників справи застосовуються єдині принципи судочинства, а учасники справи є рівними у своїх правах. Водночас, ст.42 ГПК України передбачено, що учасники справи мають не лише права, але й обов`язки, дотримання або недотримання яких безпосередньо впливає на результат розгляду справи судом. Згідно ч.1 ст.61 ГПК України, зазначені права та обов`язки поширюються також і на представника учасників у справі та можуть бути обмежені лише у випадках, передбачених ч.3 ст.61 ГПК України.
Разом з тим, колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами скаржника про те, що зазначена обставина в цьому конкретному випадку є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з огляду на наступне.
Факт неотримання поштової кореспонденції, яка надсилалася судом на адресу скаржника, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти від час доставки за вказаною адресою і не звернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.
День невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07.06.2022р. у справі №910/4430/21.
Верховний Суд в постанові від 27.07.2022р. у справі №908/3468/13 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі №800/547/17(П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі №913/879/17, від 21.05.2020р. у справі №10/249-10/19.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення таким вимогам закону відповідає.
Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі макє бути залишено без змін.
Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пономаренка Олександра Віталійовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.09.2025 у справі № 904/3450/25 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.09.2025 року у справі № 904/3450/25  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючийсуддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв