Справа № 367/11275/25
Провадження №2/367/4093/2026

РІШЕННЯ
Іменем України
02 квітня 2026 року м. Ірпінь
Ірпінський міський суд Київської області
в складі: головуючого - судді Одарюка М.П.
за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ірпені цивільну справу № 367/11275/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у с т а н о в и в:
У вересні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 17 047,50 грн та судовий збір у сумі 2 442,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначив про те, що 16.03.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит № 100909648, згідно з умовами якого відповідач отримав 5 000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не було внесено. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст.ст. 11,12 Законом України « Про електрону комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. 29.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит –Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений договір відступлення прав вимоги № 110-МЛ/Т від 29.07.2024 р. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 100909648 від 16.03.2024 р., що укладений між ТОВ « Мілоан» та відповідачем. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 100909648 від 16.03.2024 року було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення прав вимоги № 110-МЛ/Т від 29.07.2024 р. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 110-МЛ/Т від 29.07.2024 заборгованість відповідача становить 17 047,50 грн, з яких: 5 000,00 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту; 11 452,50 грн – прострочена заборгованість за сумою відсотків; 595,00 грн прострочена заборгованість за комісією. 12 серпня 2025 року відповідачу позивачем була надіслана письмова претензія, яка відповідачем залишена без уваги.
У заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача вказує, що платіжне доручення № 84972605 від 16 березня 2024 року, надане позивачем у якості доказу переказу останнім коштів за кредитним договором, не є належним доказом перерахування грошових коштів, враховуючи той факт, що вказане платіжне доручення видане ТОВ « Мілоан», а не установою банку, оскільки останнє не є банківською установою та не має права перераховувати грошові кошти. Вказане платіжне доручення є фактично розпорядженням ТОВ « Мілоан» на користь надавача платіжних послуг для здійснення переказу коштів. Сам по собі факт складання або подання платіжного доручення, ще не є підтвердженням, що гроші зараховані на рахунок отримувача. Тобто, платіжне доручення виконане, коли кошти зараховані на рахунок, що може бути підтверджено банківською випискою по рахунку або повідомленням банку про зарахування коштів. Таким, чином надане представником позивача платіжне доручення не є первинним документом, що підтверджує факт зарахування грошових коштів через установу банку. Судом не встановлено, на підставі чого повинна бути стягнення комісія у розмірі 595,00 грн, яка природа вказаної комісії, за яки послуги банку вона стягується. Також позивачем не додано до позовної заяви жодного первинного документу, складеного належним чином, в якому зазначено перехід прав вимоги від ТОВ «Мілоан» до позивача відносно кредитного договору № 100909648 від 16.03.2024 року.
Представник позивача у клопотанні від 18 березня 2026 року вказує, що на підтвердження надання відповідачу кредиту позивач надав копію платіжного доручення, з якого слідує, що ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я отримувача ОСОБА_1 кредит на рахунок № НОМЕР_1 кредитні кошти у сумі 5 000,00 грн, у дорученні вказано номер транзакції, сума транзакції, дата проведення транзакції та номер картки на яку перераховані кошти. Товариство не є банком, а небанківська (фінансова) установа, відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно Закону України «Про банки та банківську діяльність», в тому числі Інструкції затвердженої Постановою НБУ від 27.12.2007 року за № 481. Відтак, Товариство позбавлене юридичних підстав для формування чи надання виписки по картковому рахунку позичальника, оскільки такий рахунок не відкривався і не обслуговувався ним, а кредитні кошти були переказані на банківський рахунок (картковий рахунок), зазначений самим позичальником у анкеті – заяві при укладенні кредитного договору. Таким чином, вимога надати виписку по банківському (картковому) рахунку є безпідставною, оскільки товариство не здійснює банківської діяльності, не має правових інструментів для створення чи обробки відповідної інформації, а отже – не суб`єктом, уповноваженим на надання таких документів відповідно до законодавства. 29.07.2024 року між ТзОВ «Мілоан» та позивачем, відповідно до чинного № 110-МЛ/Т копія якого наявна в матеріалах справи. Згідно витягу із Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 110-МЛ/Т від 29.07.2024 року вбачається, що ТзОВ «Мілоан» передало, а ТзОВ ФК « Кредит –Капітал» прийняло право вимоги за кредитним договором № 100909648 від 16.03.2024 року. Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу виготовлений представником позивача, оскільки в Реєстрі боржників до договору про відступлення прав вимоги № 110-МЛ/Т від 29.07.2024 р. містяться персональні дані інших осіб. ТзОВ ФК « Кредит –Капітал» була відправлена відповідачу письмова претензія (копія якої наявна в матеріалах справи) у якій також було зазначено про заміну кредитора у зобов`язанні.
З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.
16 березня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 100909648, згідно умов якого, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти( фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 договору ( далі – кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом ( далі – плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/ терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаний з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит (п.1.1 договору).
Сума (загальний розмір) кредиту становить 5 000,00 грн у валюті: українські гривні (п.1.2 договору).
Кредит надається строком на 105 днів з 16.03.2024 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 31.03.2024 року (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 29.06.2024 (дата остаточного погашення заборгованості). Позичальник має повернути кредит , сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 31.03.2024 ( день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 29.06.2024 (останнього дня строку кредитування) ( п. 1.3,1.3.1,1.3.2,1.4 договору).
Загальні витрати позичальника за пільговий період складають 1697,50 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 6697,50 грн. загальні витрати позичальника за кредитом( за весь строк кредитування) складає ( 12047,50/5000)/105 днів*100%=2,29%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка ( за весь строк кредитування) дорівнює 7008,00% річних (п.1.5 договору).
Комісія за надання кредиту: 595,00 грн,яка нараховується за ставкою 11,90% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту ( п. 1.5.1 договору). Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 1102,50 грн, які нараховуються заставкою 1,47% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом пільгового періоду ( п.1.5.2 договору). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 10350,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2.30% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду ( п.1.5.3 договору). Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,2.3 цього договору.
Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно – телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або мобільний додаток чи інші засоби ( п.6.1 договору).
На підтвердження виконання ТОВ «Мілоан» своїх зобов`язань за кредитним договором позивач додав до позовної заяви платіжне доручення 84972605 від 16.03.2024 (а.с.16).
29 липня 2025 року ТОВ « Мілоан» та TOB «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 110-МЛ/Т ( а.с.18-28).
Згідно вищевказаного договору ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором від 16.03.2024 року № 100909648 ( а.с.28 зворот).
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє останнього від обов`язку погашення кредиту.
Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 751/861/17 (провадження № 61-28582ск18).
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію», розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Частиною 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.
Підставою бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти господарських операцій і повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»).
На підтвердження позовних вимог позивачем ТОВ «Фінансова компанія « Кредит -Капітал» було надано копії кредитного договору, копії договору факторингу, витяги з Реєстру боржників, а також розрахунки заборгованості.
Разом з тим, суд зазначає, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Кредитний договір має консенсуальний характер, оскільки на відміну від договору позики набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Це, в свою чергу, надає сторонам кредитного договору право на відмову від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором. Таким чином, укладення кредитного договору підтверджує наявність правовідносин, що наділяє сторін певними правами і обов`язками, однак сам факт укладення договору не є беззаперечним доказом наявності заборгованості.
Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Виходячи зі змісту ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів України», документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер.
Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 04вересня 2024 року у справі №426/4264/19.
Матеріали справи не містять виписки з рахунку особи, як і не містять доказів видачі в будь-який спосіб кредитних коштів чи факт використання відповідачем кредитних коштів. Позивачем клопотання про витребування вказаних доказів суду не надавалось.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду покликається на те, що 16 березня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 100909648. 
Отже, кредитний договір, є укладеними з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
При цьому, позивачем до позовної заяви не додано доказів на підтвердження безготівкового перерахування ОСОБА_1 коштів первинними кредиторами.
Як зазначалося, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Подібні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц.
При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Однак, позивачем ТОВ «Фінансова компанія « Кредит -Капітал» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені кредитними договорами, а відповідач ці кошти отримала.
Надані позивачем відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором, складані ТОВ «Мілоан», не містять даних про суми коштів, що були видані відповідачеві, сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості. Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаними договорами кредиту у розмірі, зазначеному у відомостях про щодення нарахування та погашення.
Відомості про щоденні нарахування та погашення, на які посилався позивач у позові не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Інших доказів позивачем не надано.
Зазначені відомості із зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документами, що створені самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.
Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів по кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року (№ 342/180/17) та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 року (№ 6-16цс15).
Зважаючи на вимоги цивільного процесуального законодавства, зокрема засади змагальності та диспозитивності, суд не вправі за власною ініціативою витребувати у позивача докази. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій.
Схожа позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18, від 3 серпня 2022 року у справі №156/268/21.
Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту та первинних документів, перевірити розмір заборгованості не є можливим.
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20).
Будь-яких інших доказів щодо підтвердження заборгованості відповідача за укладеними кредитними договорами позивачем суду не надано.
Відтак, суд дійшов висновку, що жодних належних та допустимих доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, щодо отримання відповідачем кредитних коштів, наявності заборгованості та її розміру, матеріали справи не містять, а відтак є недоведеним та необґрунтованим.
Таким чином, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, а відповідач та його представник, як на підставу заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав, наведених вище.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому сплачений позивачем судовий покладається на позивача.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15-16, 207, 512, 525-526, 530, 599, 610, 612, 629, 638, 1048-1049, 1054-1055, 1056-1, 1077-1078 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 76-81, 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 258-259, 263-266, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua
З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
позивач: ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ: 35234236, юридична адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28, 3-й поверх.
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя М.П. Одарюк