ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/10321/23 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Карпушової О.В., Ключковича В.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державною податкової служби у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з ОСОБА_1 кошти в рахунок погашення податкового боргу у розмірі 166 926,87 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до інтегрованої картки платника податків у відповідача наявний податковий борг на суму 166 926,87 грн, який виник внаслідок несплати відповідачем узгодженої суми грошового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із судовим рішенням, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що станом на день звернення до суду вказана заборгованість ОСОБА_1 у розмірі 166 926,87 грн є непогашеною. Зазначає, що відповідачем податкові повідомлення-рішення на підставі яких у відповідача виник податковий борг не оскаржувалися ні в судовому, ні в адміністративному порядку, отже вони є узгодженими.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що жодна норма законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення поштового листа, чи для вжиття додаткових заходів щодо вручення податкової вимоги. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2025 та від 23.10.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Державної податкової служби України.
Відповідно до інформаційних баз даних ДПС за відповідачем обліковується податковий борг з земельного податку з фізичних осіб на суму 166 926,87 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, податковий борг виник на підставі податкових повідомлень-рішень:
- (форма «Ф») від 21.04.2020 № 187359-3313-2615, яким визначено суму податкового зобов`язання в розмірі 27 629,72 грн. за платежем: земельний податок з фізичних осіб;
- (форма «Ф») від 20.05.2020 № 186525-3313-2615, яким визначено суму податкового зобов`язання в розмірі 61 082,71 грн. за платежем: земельний податок з фізичних осіб;
- (форма «Ф») від 20.05.2020 № 186524-3313-2615, яким визначено суму податкового зобов`язання в розмірі 106 313,57 грн. за платежем: земельний податок з фізичних осіб.
Згідно довідки, наданої позивачем, станом на 22.12.2022 за відповідачем обліковується податковий борг з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 166 926,87 грн.
Несплата відповідачем вищевказаної суми стала підставою для звернення до суду з позовом у цій справі.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлює, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (пункт 31.1 статті 31 ПК України).
Відповідно до вимог п. 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п. 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
Згідно з пунктом 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Положеннями статті 42 Податкового кодексу України закріплено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Відповідно до пункту 87.11 статті 87 Податкового кодеску України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК України).
Колегія суддів звертає увагу, що представником позивача до матеріалів справи надано копії конверту та копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с.15-17,19).
З наданих копій вбачається, що податкові повідомлення-рішення від 21.04.2020 № 187359-3313-2615, від 20.05.2020 № 186525-3313-2615, від 20.05.2020 № 186524-3313-2615 направлялись на адресу відповідача: АДРЕСА_1 (а.с.17).
Керуючись положеннями статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, на стадії відкриття провадження у даній справі, судом на адресу Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації скеровано запит про надання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача від 13.04.2023 №320/10321/23 та отримано запитувану інформацію.
Так, з наданої відповіді від 10.07.2023 № 107-4346 місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 у період з 08.09.1988 по 13.03.2003 (знято з реєстрації у зв`язку з вибуттям за адресою: АДРЕСА_2 ) (а.с. 98).
Також згідно листа Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 25.12.2023 № 105/26-17-1078 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 01.04.2003 по теперішній час (а.с.125).
З вищевикладеного вбачається, що надсилаючи відповідачу спірні податкові повідомлення-рішення, податковим органом на поштових конвертах зазначено адресу, яка не відповідає зареєстрованій адресі відповідача, що, як наслідок, унеможливило їх отримання відповідачем, у зв`язку з чим зазначені податкові повідомлення-рішення згідно з абзацу 4 пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України вважаються такими, що не вручені платнику податків.
Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем складено податкову вимогу форми «Ф» від 04.06.2021 № 0040291-1306-3657 на суму 27 624,76 грн, яка направлена відповідачу на належну адресу: АДРЕСА_2 рекомендованою кореспонденцією (а.с.19).
Однак, надане до суду позивачем зворотне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (а.с.19) не містить інформації щодо вручення та/або причини невручення відповідачу податкової вимоги форми «Ф» від 04.06.2021 № 0040291-1306-3657.
Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що податкові повідомлення-рішення та податкова вимога відповідачем не отримані та повернулися з відміткою «за закінченням строку зберігання», оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували вищевказані обставини.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про недотримання позивачем законодавчо встановленої процедури щодо направлення податкових повідомлень-рішень та вимоги відповідачу.
З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази отримання відповідачем податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, грошові зобов`язання, визначені вказаними рішеннями податкового органу, на момент розгляду даної справи, є неузгодженими, тому відсутні підстави для їх стягнення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2022 у справі №2340/4232/18.
Колегія суддів не погоджується з доводами Головного управління Державною податкової служби у м. Києві, що відповідач не оскаржував податкові повідомлення-рішення в судовому чи адміністративному порядках, тому нарахована на їх підставі заборгованість є узгодженою та підлягає стягненню, оскільки відповідач не отримував податкові повідомлення-рішення та не був обізнаний про наявність у нього заборгованості, доказів на підтвердження іншого позивачем не надано, тому відсутні правові підстави вважати заборгованість узгодженою.
Доводи апелянта про те, що питання правомірності податкових повідомлень-рішень не охоплюється предметом даного позову, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції не здійснювалася оцінка правомірності податкових повідомлень-рішень під час розгляду справи, а досліджувалося питання щодо необхідності дотримання позивачем процедури, визначеної Подактовим кодексом України узгодження податкових зобов`язань. 
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державною податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року у справі №320/10321/23 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді О.В.Карпушова

В.Ю.Ключкович