ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 577/3673/24
провадження № 51-278км26 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , на вирок Сумського апеляційного суду від 27 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023200480003401, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
уродженця м. Конотоп Сумської області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 вересня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, та призначено йому покарання 
у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення призначеного цим вироком покарання покаранням за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 червня 
2023 року призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та зараховано покарання відбуте за вказаним вироком 
від 08 червня 2023 року.
Ухвалено рахувати строк відбування покарання ОСОБА_7 з 25 березня 
2023 року.
Вирішено питання щодо: запобіжного заходу; процесуальних витрат; речових доказів.
За встановлених у вироку обставин ОСОБА_7 визнано винуватим 
у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів та психотропних речовин без мети збуту (ч. 1 ст. 309 КК).
Так, в середині березня 2023 року ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання ( АДРЕСА_1 ), діючи умисно, незаконно придбав і зберігав за місцем мешкання, для власного вживання, без мети збуту, психотропний засіб -PVP, вагою 0,1673 г, та наркотичний засіб - канабіс, вагою 5,14477 г. 
27 серпня 2023 року ОСОБА_7 , перебуваючи у Державній установі 
«Сумський слідчий ізолятор» (м. Суми, Проїзд Гайовий, 19), попросив свого знайомого ОСОБА_8 надіслати його особисті речі. Надалі 31 серпня 2023 року 
в ході проведення огляду місця події в приміщенні цієї установи у посилці, 
яка надійшла з м. Конотоп Сумської області ув`язненому ОСОБА_7 , виявлено згорток з психотропною речовиною - PVP, масою 0,1673 г, а також наркотичний засіб -канабіс, масою, в перерахунку на висушену речовину, 5,14477 г.
Вироком Сумського апеляційного суду від 27 жовтня 2025 року скасовано 
вирок міськрайонного суду, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалено новий, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, і на підставі ч. 1 ст. 71, 72 КК 
за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 червня 2023 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 
10 місяців 27 днів.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з дня ухвалення вироку апеляційним судом - 27 жовтня 2025 року.
В іншій частині вирок міськрайонного суду залишено без змін. 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Захисник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить змінити вирок апеляційного суду й пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 червня 2023 року.
Зазначає, що ОСОБА_7 вважає вирок апеляційного суду необґрунтованим 
у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу, оскільки суд недостатньо врахував обставини, які мають істотне значення під час призначення покарання, зокрема, низку пом`якшуючих, на його думку, обставин, а саме: засудження за ч. 1 ст. 309 КК, що відповідно до ст. 12 КК є кримінальним проступком; визнання вини; щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; відсутність тяжких наслідків; відбуття значної частини покарання за попереднім вироком. 
Крім того, захисник стверджує, що оскаржуваним вироком суд повністю приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 червня 2023 року, не навівши мотивів, з яких неможливо було приєднати таке покарання частково. 
На думку захисника, з урахуванням приписів ч. 4 ст. 71 КК, апеляційний суд мав можливість частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 08 червня 2023 року та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 5 місяців 27 днів. 
Також, зауважує, що апеляційний суд визначив початок строку відбування покарання ОСОБА_7 з дня ухвалення ним вироку, чим фактично збільшив загальний строк відбуття покарання за сукупністю вироків.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 , надавши відповідні пояснення, підтримали касаційну скаргу. 
Прокурор ОСОБА_5 висловила заперечення щодо задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені 
в касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України 
(далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Під час вирішення питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. 
Висновку суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених місцевим судом, а також правильності кваліфікації його діяння за ч. 1 ст. 309 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судового рішення в цій частині захисник не оскаржує.
Водночас доводи захисника в касаційній скарзі про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, а також щодо неправильного визначення апеляційним судом початку строку відбування покарання, є безпідставними. 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вирок суду першої інстанції був оскаржений в апеляційному порядку, зокрема, прокурором.
У поданій апеляційній скарзі прокурор просив суд апеляційної інстанції скасувати вирок місцевого суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки замість призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків (ст. 71 КК), суд помилково призначив йому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень (ч. 4 ст. 70 КК).
Переглянувши вирок, апеляційний суд погодився з обґрунтованістю доводів прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність під час призначення засудженому остаточного покарання за сукупністю вироків, а тому скасував вирок районного суду в частині призначеного покарання та ухвалив новий. 
Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що з вироку місцевого суду від 10 вересня 2024 року вбачається продовження зберігання ОСОБА_7 
за місцем свого мешкання наркотичного засобу - канабісу та психотропної 
речовини - PVP до кінця серпня 2023 року, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК вже після ухвалення попереднього вироку Конотопським міськрайонним судом Сумської області від 08 червня 
2023 року, і за таких обставин, дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю вироків (ч. 1 ст. 71 КК), а не за сукупністю злочинів (ч. 4 ст. 70 КК).
Так, норма ч. 1 ст. 71 КК містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або часткового приєднання 
до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання 
за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин. 
Зважаючи на встановлені вище обставини, а також приписи ст. 71 КК, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо неправильного застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність 
та незастосування закону, який підлягав застосуванню, а тому апеляційний 
суд обґрунтовано скасував вирок місцевого суду в частині призначеного 
ОСОБА_7 покарання та ухвалив новий, яким призначив йому за ч. 1 ст. 309 КК покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, та на підставі ч. 1 ст. 71, 72 КК 
за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 червня 2023 року і призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 
10 місяців та 27 днів.
З огляду на викладене, апеляційний суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 , 
з урахуванням положень ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК, покарання, яке є справедливим, співмірним характеру вчиненого діяння, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Доводи ж захисника, наведені в касаційній скарзі, зокрема щодо низки обставин, які, на її переконання, пом`якшують покарання засудженого і свідчать про можливість саме часткового, а не повного приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком на підставі ч. 1 ст. 71 КК, не спростовують правильності висновків, викладених в оскарженому судовому рішенні, і не містять вагомих аргументів про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого унаслідок суворості чи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів 
у законності й обґрунтованості вироку апеляційного суду. 
Крім того, Суд вважає неспроможними й доводи сторони захисту про те, 
що апеляційний суд фактично збільшив ОСОБА_7 загальний строк відбуття покарання за сукупністю вироків, оскільки визначив початок його відбування з дня ухвалення ним вироку.
За правилами ч. 2 ст. 420 КПК вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку в його резолютивній частині також зазначається, крім іншого, початок строку відбування покарання засудженим.
Згідно з положеннями ст. 71 КК під час призначення покарання за сукупністю вироків суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. 
У такому випадку строк відбування покарання засудженим, який перебуває під вартою в порядку виконання покарання за попереднім вироком, обчислюється з дня ухвалення нового вироку.
Оскільки на момент ухвалення вироку судом апеляційної інстанції вирок місцевого суду не набрав законної сили, апеляційний суд, керуючись вимогами 
ст. 71 КК та статтями 374, 420 КПК правильно зазначив у своєму вироку про початок обчислення строку відбування покарання засудженим з 27 жовтня 2025 року, оскільки у цьому кримінальному провадженні запобіжний захід ОСОБА_7 
не було обрано, а період з 25 березня 2023 року до 27 жовтня 2025 року, протягом якого він у межах іншого кримінального провадження перебував під вартою та відбував покарання за попереднім вироком, суд врахував під час визначення невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що було необхідним для призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (ст. 71 КК).
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування або зміни судового рішення, під час перевірки оскаржуваного вироку Верховний Суд не встановив.
Вирок апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог статей 370, 374, 420 КПК.
З урахуванням наведеного, підстав для задоволення касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисникаОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Сумського апеляційного суду від 27 жовтня 2025 рокустосовно  ОСОБА_7 
- без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3