ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" лютого 2026 р. Справа№ 911/2057/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Мальченко А.О. 
Хрипуна О.О. 

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С. 

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 17.02.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
матеріали апеляційної скарги Управління освіти, молоді та спорту Березанської міської ради
на рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2025 (повний текст складено 01.12.2025)
у справі № 911/2057/25 (суддя Подоляк Ю.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»
до Управління освіти, молоді та спорту Березанської міської ради
про стягнення 924 805,22 грн.
ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі - позивач) до Управління освіти, молоді та спорту Березанської міської ради (далі - відповідач) про стягнення 924 805,22 грн., з яких 688 843,24 основного боргу, 109 151,41 грн. інфляційних втрат, 22 209,77 грн. 3% річних, 104 600,80 грн. пені.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 27.12.2023 № 09-5069/24-БО-Т щодо здійснення повного розрахунку за поставлений природний газ у строки визначені договором.
Управління освіти, молоді та спорту Березанської міської ради подало до суду відзив від 09.07.2025 № 4/497, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, з підстав, які зводяться до того, що відповідач здійснив оплату за переданий газ відповідно до платіжних інструкції, перелік яких наведено у відзиві. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем в порушення вимог чинного законодавства та умов спірного договору не були виконані зобов`язання щодо досудового вирішення спору та проведення переговорів, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
У відповіді на відзив Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» позивач зазначив, що відповідач дійсно здійснював оплати відносно до платіжних інструкцій, які перераховані у відзиві, однак своїм листом змінив призначення частини платежів, а тому відповідні платежі не були зараховані за договором постачання природного газу від 27.12.2023 № 09-5069/24-БО-Т. Щодо досудового врегулювання спору, то позивач вказує, що головним чинником для застосування в обов`язковому порядку досудового способу врегулювання спору є відповідна імперативна норма в законі, а не в договорі, в інших випадках цей спосіб є добровільним.
Рішенням Господарського суду Київської області від 11.11.2025 у справі № 911/2057/25 позов задоволено повністю.
Суд першої інстанції, з огляду на встановлені обставини справи та враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, а також враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за переданий природний газ у строк визначений договором, - дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 688 843,24 грн. основного боргу, 109 151,41 грн. інфляційних втрат, 22 209,77 грн. 3% річних, 104 600,80 грн. пені є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак задовольнив вказані вимоги.
Суд першої інстанції визнав безпідставними твердження відповідача про те, що ним на виконання спірного договору було здійснено оплати в сумі 570 629,72 грн. на підставі платіжних інструкцій: від 01.02.2024 № 28 на суму 380 419,80 грн., від 01.02.2024 № 11 на суму 91 104,96 грн., від 01.02.2024 № 15 на суму 99 104,96 грн., оскільки згідно листа відповідача від 09.02.2024 № 4/97 призначення платежу за вказаними платіжними дорученнями було змінено відповідачем в рахунок погашення заборгованості за іншим договором. 
Також суд першої інстанції вказав, що попереднє, до подання позову до господарського суду, звернення кредитора до боржника з вимогою про погашення заборгованості, є правом, а не обов`язком сторони та не позбавляє особу права звернутися до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості та нарахованих за час прострочення сум інфляційних втрат, процентів річних та штрафних санкцій.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Управління освіти, молоді та спорту Березанської міської ради звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2025 у справі № 911/2057/25, постановити у нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що:
- твердження позивача щодо надіслання на електронну адресу відповідача вимоги від 16.05.2024 № 125/2/2/2-3334 про сплату боргу в розмірі 793 702,52 грн. не підтверджує факту отримання вказаної кореспонденції відповідачем і не підтверджується наданими суду скріншотами з електронної пошти. При цьому у зв`язку з неотримання вказаної кореспонденції, зокрема вимоги про сплату боргу, відповідач не міг виконати договірні зобов`язання вчасно та у повному обсязі;
- відповідно до вимог пункту 6.4 спірного договору позивач має забезпечити відповідачу прозорими та простими способами досудового вирішення спорів, а п. 11.1 вказаного договору визначено, що, у разі виникнення спорів (розбіжностей) позивач та відповідач зобов`язуються розв`язувати їх шляхом проведення переговорів та консультацій.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 справа № 911/2057/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Тищенко О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 апеляційну скаргу Управління освіти, молоді та спорту Березанської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2025 у справі № 911/2057/25 залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 260 ГПУ України; надано Управлінню освіти, молоді та спорту Березанської міської ради строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання доказів сплати судового збору в сумі 20 808,12 грн. у встановленому порядку; попереджено Управління освіти, молоді та спорту Березанської міської ради, що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, дана апеляційна скарга буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню скаржнику.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали, скаржник 25.12.2025 засобами поштового зв`язку (судом отримано і зареєстровано 30.12.2025) подав заяву про долучення доказів сплати судового збору, в додатках до вказаної заяви міститься платіжна інструкція № 706 від 24.12.2025 про сплату 20 808,12 грн., в призначенні платежу вказано: «Судовий збір, за апеляційну скаргу Управління освіти, молоді та спорту по справі 911/2057/25, Північний апеляційний господарський суд».
У період з 24.12.2025 по 09.01.2026 суддя Тищенко О.В. перебувала у відпустці.
У період з 31.12.2025 по 13.01.2026 головуючий суддя Яценко О.В. перебувала у відпустці.
У період з 01.01.2026 по 13.01.2026 суддя Хрипун О.О. перебував у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління освіти, молоді та спорту Березанської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2025 у справі № 911/2057/25; розгляд справи ухвалено здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи; справу № 911/2057/25 призначено до розгляду на 17.02.2026; витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/2057/25.
04.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріли цієї справи.
Крім того, 26.01.2026 представник позивача звернувся до суду з заявою про участь у судовому засіданні у справі № 911/2057/25 та всі наступні судові засідання по даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
У період з 19.01.2026 по 06.02.2026 головуючий суддя Яценко О.В. перебувала на лікарняному.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 № 09.1-08/568/26 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/2057/25 у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці 17.02.2026.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 справа № 911/2057/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 справу № 911/2057/25 прийнято до свого провадження визначеною колегією суддів (головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Мальченко А.О.), учасників справи повідомлено, що розгляд апеляційної скарги Управління освіти, молоді та спорту Березанської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2025 у справі № 911/2057/25 відбудеться у раніше визначені дату та час 17.02.2026 об 11:00 год. в режимі відеоконференції.
Станом на 17.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.
Відповідач в судове засідання представників не направив.
Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.
Під час розгляду справи представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Між сторонами у справі було укладено договір постачання природного газу від 27.12.2023 № 09-5069/24-БО-Т (далі договір) (а.с. 7-18), відповідно до умов якого позивач постачальник зобов`язується поставити відповідачу споживачеві природний газ (далі газ) за ДК 021:2015 код 09120000-6 «Газове паливо» (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (п. 1.1 договору).
Відповідно до п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для свої власних потреб.
Згідно з п. 1.3 договору за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно УЕТЗЕД 2711 21 00 00), власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений на митну територію України.
Відповідно до п. 2.1 договору постачальник передає споживачу замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в період з 01 вересня 2024 року по 15 квітня 2024 року (включно), в кількості 93,00 тис. куб. метрів.
Положеннями п. 3.1 договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
Відповідно до п. 3.5 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписаний уповноваженим представником постачальника (п. 3.5.2 договору).
Споживач протягом 2 (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (п. 3.5.3 договору).
У випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених у розділі 4 цього договору (п. 3.5.4 договору).
Згідно п. 4.1 договору ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином: ціна природного газу за 1000 куб.м. газу без ПДВ 13 658 =,33 грн., крім того ПДВ за ставкою 20%, всього з ПДВ 16 390,00 грн. Всього ціна газу за 1000 куб.м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 16 553,89 грн.
Пунктом 4.3 договору визначено, що загальна вартість цього договору на дату укладення становить 1 282 926,47 грн., крім того ПДВ 256 585,30 грн., разом з ПДВ 1 539 511,77 грн.
Відповідно до п. 5.1 договору оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу; остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору.
Згідно з п. 11.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить п`ять років.
Договір набуває чинності з 01 січня 2024 року і діє в частині поставки газу до 15 квітня 2024 року включно, а в частині розрахунків до їх повного здійснення (п. 13.1 договору).
Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору позивач у період з січня 2024 року по березень 2024 року включно передав відповідачу природний газ на загальну суму 1 762 584,57 грн.
Позивачем були складені акти приймання-передачі природного газу: за січень 2024 року від 12.02.2024 на суму 757 147,98 грн., за лютий 2024 року від 11.03.2024 на суму 557 517,71 грн., за березень 2024 року від 10.04.2024 на суму 447 918,88 грн. (а.с. 19, 20 22), які як зазначає позивач в позовній заяві були направлені відповідачу шляхом простої поштової кореспонденції, однак акти, підписані відповідачем, не були повернуті позивачу.
Факт передачі позивачем у період з січня 2024 року по березень 2024 року включно природного газу на загальну суму 1 762 584,57 грн. та його отримання відповідачем, останнім у відзиві на позовну заяву не заперечується.
Відповідач частково розрахувався за поставлений позивачем природний газ в сумі 968 882,05 грн., що підтверджується реєстром документів за період з 27.12.2023 по 14.04.2025 та платіжними інструкціями, які містяться в матеріалах справи (а.с. 23-30).
Крім того, позивачем на підставі заяви від 28.03.2025 № 125/3/2-8692 (а.с. 31), у зв`язку з наявністю у позивача перед відповідачем невиконаного грошового зобов`язання в сумі 104 859,28 грн., яке виникло за договором постачання природного газу № 09-7522/24-БО-Т від 04.12.2024, строк виконання якого настав та наявністю у відповідача перед позивачем невиконаного грошового зобов`язання у сумі 793 702,52 грн., яке виникло за договором, строк виконання якого настав, здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 104 859,28 грн. та припинення цих зобов`язань, а також вказано, що станом на 11.03.2025 залишок боргу за договором становить 688 843,24 грн.
Разом з тим, відповідач своїх зобов`язань щодо здійснення повного розрахунку за поставлений природний газ у строки визначені договором не виконав, у зв`язку з чим, позивач надіслав на електронну адресу відповідача вимогу від 16.05.2024 № 125/2/2/2-3334 про сплату боргу в розмірі 793 702,52 грн. (а.с. 32-33). Факт надіслання вказаної кореспонденції підтверджується скріншотами з електронної пошти (а.с. 34-36) та не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Проте, відповідач вказану вимогу залишив без відповіді та задоволення, своїх договірних зобов`язань щодо здійснення повного розрахунку за поставлений природний газ у строки визначені договором не виконав, у зв`язку з чим за ним на час розгляду справи рахується заборгованість в розмірі 688 843,24 грн. різниця між перерахованими грошовими коштами, сумою зарахування зустрічних однорідних вимог та загальною вартістю поставленого природного газу. Доказів протилежного відповідач суду не надав.
З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з цим позовом у якому просить стягнути з відповідача основний боргу в сумі 688 843,24 грн., пеню в сумі 104 600,80 грн., 3 % річних в сумі 22 209,77 грн. та інфляційні втрати в сумі 109 151,41 грн.
Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Закон України «Про ринок природного газу» визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.
Ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG (п. 33 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»).
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», замовник - фізична або юридична особа, яка на підставі договору замовляє надання, зокрема, послуг транспортування природного газу та розподілу природного газу.
Згідно з п. 37 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.
Пунктом 28 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» встановлено, що постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.
Згідно з п. 27 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу.
Постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу»).
Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з ч. 3 цієї ж статті, права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу», розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором.
Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним (ч. 2 цієї ж статті).
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», договір постачання повинен містити такі істотні умови:
1) обов`язок постачальника забезпечити споживача всією необхідною інформацією про загальні умови постачання (у тому числі ціни), права та обов`язки постачальника та споживача, зазначення актів законодавства, якими регулюються відносини між постачальником і споживачем, наявні способи досудового вирішення спорів з таким постачальником шляхом її розміщення на офіційному веб-сайті постачальника;
2) обов`язок постачальника забезпечити споживача інформацією про обсяги та інші показники споживання природного газу таким споживачем на безоплатній основі;
3) обов`язок постачальника повідомити споживачу про намір внесення змін до договору постачання природного газу в частині умов постачання до початку дії таких змін та гарантування права споживача на дострокове розірвання договору постачання, якщо нові умови постачання є для нього неприйнятними;
4) обов`язок постачальника забезпечити споживачу вибір способу оплати з метою уникнення дискримінації;
5) обов`язок постачальника забезпечити споживача прозорими, простими та доступними способами досудового вирішення спорів з таким постачальником;
6) порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вірно встановлено судом першої інстанції на виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу у січні-березні 2024 року природний газ на загальну суму 1 762 584,57 грн., що серед іншого підтверджується також інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача за ЕІС-кодом 56ХS00012L95I00D в період 01.01.2023 по 31.03.2023 (а.с. 40-48), а відповідач в рахунок оплати такого газу сплатив 968 882,05 грн., а відтак неоплаченим залишив газ на загальну суму 688 843,24 грн.
При цьому суд першої інстанції цілком вірно визнав безпідставними твердження відповідача про те, що ним на виконання спірного договору було здійснено оплати в сумі 570 629,72 грн. на підставі платіжних інструкцій: від 01.02.2024 № 28 на суму 380 419,80 грн., від 01.02.2024 № 11 на суму 91 104,96 грн., від 01.02.2024 № 15 на суму 99 104,96 грн., оскільки згідно листа відповідача від 09.02.2024 № 4/97 (а.с. 97) призначення платежу за вказаними платіжними дорученнями було змінено відповідачем в рахунок погашення заборгованості за іншим договором. 

Посилання відповідача на те, що твердження позивача щодо надіслання на електронну адресу відповідача вимоги від 16.05.2024 № 125/2/2/2-3334 про сплату боргу в розмірі 793 702,52 грн. не підтверджує факту отримання вказаної кореспонденції відповідачем і не підтверджується наданими суду скріншотами з електронної пошти та даний факт не вказується в позовній заяві позивача, колегія суддів відхиляє та зауважує відповідачу на тому, що умовами Договору (п.п. 3.5) приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі природного газу.
Так, у договір сторонами погоджено наступне.
Відповідно до п. 3.5 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
На підставі отриманих від Споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС Постачальник готує та надає Споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акт), підписаний уповноваженим представником Постачальника (п. 3.5.2. договору). 
Споживач протягом 2 (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (п.3.5.3. договору). 
У випадку не повернення Споживачем підписаного оригіналу акту до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від Споживача відповідно до підпункту 3.5.1. цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність Споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених у розділі 4 цього Договору (п.3.5.4. договору). 
Позивач зазначає, що він направляв зазначені акти шляхом простої поштової кореспонденції та засобами електронного зв`язку (при цьому факт здійснення часткової оплати підтверджує належний спосіб комунікації з відповідачем ), однак акти, підписані відповідачем, не були повернуті позивачу. 
Отже, виходячи у умов договору, які є обов`язковими для сторін, факт приймання- передачі газу підтверджується актом, які і є підставою для оплати заборгованості за поставлений газ, а відтак наявність чи відсутність вимоги позивача про сплату заборгованості не може бути підставою для звільнення відповідача від обв`язку по оплаті отриманого газу.
Слід окремо зауважити на тому, що виходячи з вищенаведених умов договору акти приймання-передачі газу стягнення заборгованості за якими є предметом цього позову, вважаються підписаними відповідачем без зауважень.

Щодо досудового врегулювання спору, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Колегія суддів, беручи до уваги, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (стаття 36 та частина шоста статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), звертається до правової позиції, яка висловлена послідовно у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 27.12.2018 зі справи №127/8837/16-ц, від 25.04.2019 зі справи №175/1387/16-ц, від 22.05.2019 зі справи №569/2609/15-ц, від 13.11.2019 зі справи №2-2550/09 про таке:
У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року №15-рп/2002 зазначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.
Таким чином, суд засвідчує, що в даному випадку продавець (постачальник) наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини першої статті 712 ЦК України на отримання від покупця за поставлений постачальником товар певної грошової суми, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і шляхом безпосереднього звернення до суду з відповідним позовом.
Суд апеляційної інстанції констатує, що в даному випадку позивач скористався своїм правом вимоги щодо оплати за поставлений газ, шляхом звернення з відповідним позовом до суду.
При цьому колегія суддів зазначає, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 (справа №1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.
Посилання відповідача на те, що позивачем не дотримано досудового порядку вирішення спору є необґрунтованим, оскільки кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.
Згідно зі ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Разом з тим, ст. 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Колегія суддів зазначає, що недотримання процедури досудового врегулювання спору, передбаченої законом, іншими нормативно-правовими актами чи договором, не позбавляє суб`єкта господарювання права на звернення до суду за вирішенням господарської спору, а суд відповідно не має права відмовити у вирішенні такого спору, посилаючись на недотримання процедури його досудового врегулювання.
Отже, сторона, що постраждала, може завжди звернутися за вирішенням господарського спору безпосередньо до суду, не дотримуючись жодної процедури його досудового врегулювання, за винятком випадків, коли обов`язковість дотримання процедури досудового врегулювання спору передбачено ратифікованим Україною міжнародним договором.
За таких обставин суд першої інстанції цілком вірно задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 688 843,24 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 104 600,80 грн., 3 % річних в сумі 22 209,77 грн. та інфляційних втрат в сумі 109 151,41 грн.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.
Згідно пункту 7.2. договору у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно п. 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього Договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Враховуючи те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого за договором природного газу, позивач відповідно до положень договору та ЦК України має право нарахувати пеню, 3% річних та інфляційні втрати та звернутися за їх стягненням до суду.
Перевіривши виконані позивачем розрахунки пені, 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на суми невиконаних виконаних зобов`язань з оплати поставленого у лютому (загальний період нарахування з 16.04.2024 по 10.04.2025) та березні 2024 року (загальний період нарахування з 16.05.2024 по 10.04.2025) газу, колегія суддів вважає їх вірними.
З огляду на вказані обставини суд першої інстанції цілком вірно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 104 600,80 грн., 3 % річних в сумі 22 209,77 грн. та інфляційних втрат в сумі 109 151,41 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду Київської області від 11.11.2025 у справі № 911/2057/25, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Управління освіти, молоді та спорту Березанської міської ради задоволенню не підлягає.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління освіти, молоді та спорту Березанської міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2025 у справі № 911/2057/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2025 у справі № 911/2057/25 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 17.02.2026. 

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді А.О. Мальченко

О.О. Хрипун