КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2026 року Київ № 320/12998/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
I. Зміст позовних вимог
До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач), в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.01.2025 № 104250018977 (на заміну рішення про призначення пенсії від 09.12.2024 відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 22.01.2025 № 1000-0307-9/10449) про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини другої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини другої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дати звернення - 03.12.2024.
II. Позиція позивача та заперечення відповідача
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 03.12.2024 має право на пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до частини другої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, на заміну рішення про призначення пенсії від 09.12.2024 відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 22.01.2025 № 1000-0307-9/10449, прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.
Відповідач проти позову заперечував, надіслав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи наступним. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.01.2025 № 104250018977, позивачу відмовлено в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як не було доведено проживання станом на 01.01.1993 у зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія ЧАЕС). Крім того, зазначили, що до періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано період з 15.10.1986 по 12.05.1987, оскільки Чупирянська медична амбулаторія знаходиться поза зоною посиленого радіологічного контролю. Згідно з довідкою від 20.09.2024 № 02-20-31, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Білоцерківська центральна районна лікарня» Маловільшанської сільської ради, ОСОБА_1 працювала з 15.10.1986 на посаді кочегара Чупирянської медичної амбулаторії, з 13.05.1987 по 31.08.1987 на посаді диспетчера Білоцерківської центральної районної лікарні (м. Біла Церква). Період проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю складає 3 роки 9 місяців 7 днів.
Враховуючи зазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області винесено рішення про відмову в призначенні пенсії за віком, яке вважають законним та таким, що не підлягає скасуванню.
III. Процесуальні дії у справі
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
Із урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України та наділена адміністративною процесуальною дієздатністю, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_2 .
Згідно з рішенням Білоцерківського об`єднаного управління ПФУ від 09.12.2024 № 104250018977, позивачу було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з особливостями - ІV категорія - потерпілі, зона посиленого радіоекологічного контролю. Страховий стаж (повний) 37 років 7 місяців 13 днів, страховий стаж до 01.01.2004 - 16 років 10 місяців 13 днів, страховий стаж після 01.01.2004 - 20 років 9 місяців 0 днів, що підтверджено протоколом/розпорядженням щодо призначення/перерахунку пенсії (дата-час розрахунку: 09.12.2024 10:06).
Згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 від 06.01.1995, позивач є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роках (категорія 4).
Як видно з довідки Комунального некомерційного підприємства «Білоцерківська центральна районна лікарня» Маловільшанської сільської ради від 20.09.2024 № 02-20-31, видана позивачу (попереднє прізвище - ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що вона дійсно працювала в Білоцерківській центральній районній лікарні на посаді кочегара Чупирянської медичної амбулаторії з 15.10.1986 (наказ № 33 від 22.09.1986), з 13.05.1987 (наказ № 78 від 11.05.1987) переведена на посаду диспетчера автогаража Білоцерківської центральної районної лікарні, за адресою: м. Біла Церква, вул. Миколи Амосова, 6 по 31.08.1987 (наказ № 135 від 31.08.1987). Білоцерківська центральна районна лікарня реорганізована шляхом перетворення в Комунальне некомерційне підприємство Білоцерківської районної ради «Білоцерківська центральна районна лікарня» з 11.06.2019 (наказ № 1-ад від 11.06.2019). Згідно з наказом № 47 від 27.01.2021, змінено назву з Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської районної ради «Білоцерківська центральна районна лікарня» на Комунальне некомерційне підприємство «Білоцерківська центральна районна лікарня» Маловільшанської сільської ради.
Згідно з архівною довідкою від 11.10.2024 № 1749, виданої Фаховим коледжем економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту Державної служби статистики України, відповідно до якої позивач була зарахована 01.09.1986 до Київського навчального комбінату УПК ЦСУ УРСР (наказ про зарахування № 10 від 01.09.1986) та дійсно навчалася по 08.05.1987 (наказ про закінчення навчання № 98 від 08.05.1987). Київський навчальний комбінат УПК ЦСУ УРСР знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вул. Г. Ковбасюка, 15 (колишня Фрунзе).
Згідно з інформацією про реєстрацію місця проживання особи від 25.04.2024 № 15.2-03/978, позивач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 12.02.1992 по 28.01.2004, а згідно з інформацією від 25.04.2024 № 15.2-03/1097 - м. Біла Церква, вул. Січневого прориву, буд. 35, гуртожиток з 16.08.1989 по 05.02.1992.
Як видно з матеріалів справи, позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою від 03.12.2024 про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За принципом екстериторіальності, заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, яким прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 29.01.2025 № 104250018977 (на заміну рішення про призначення пенсії від 09.12.2024 відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 22.01.2025 № 1000-0307-9/10449).
Відповідно до названого рішення, дата народження заявниці: ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України: 03.12.2024. Вік заявниці 56 років. Страховий стаж заявниці становить: 37 років 7 місяців 13 днів. Документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку. Стаж переглянуто згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду у Київській області № 1000-0307-9/10449 від 22.01.2025.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано період з 15.10.1986 по 12.05.1987, оскільки Чупирянська медична амбулаторія знаходиться поза зоною посиленого радіологічного контролю.
Згідно з довідкою від 20.09.2024 № 02-20-31 виданої Комунальним некомерційним підприємством «Білоцерківська центральна районна лікарня» Маловільшанської сільської ради, позивач працювала з 15.10.1986 на посаді кочегара Чупирянської медичної амбулаторії, з 13.05.1987 по 31.08.1987 на посаді диспетчера Білоцерківської центральної районної лікарні (м. Біла Церква).
Період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю складає 3 роки 9 місяців 7 днів.
Із урахуванням викладеного, вирішено відмовити у призначенні пенсії за віком позивачу відповідно до законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як не було доведено проживання станом на 01.01.1993 у зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія ЧАЕС).
Заявник працює. Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату: 29.01.2029. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.
Роз`яснено про право на оскарження рішення в судовому порядку.
Вважаючи рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії протиправним, позивач звернулася з позовом до суду.
V. Норми права, які застосував суд
За правилами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною третьою статті 46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За нормами статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення», умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Починаючи з 01.01.2004 таким законом є Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV, в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно із частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017.
Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 01.01.2018 по 31.12.2018 - не менше 25 років;
з 01.01.2019 по 31.12.2019 - не менше 26 років;
з 01.01.2020 по 31.12.2020 - не менше 27 років;
з 01.01.2021 по 31.12.2021 - не менше 28 років;
з 01.01.2022 по 31.12.2022 - не менше 29 років;
з 01.01.2023 по 31.12.2023 - не менше 30 років;
з 01.01.2024 по 31.12.2024 - не менше 31 року;
з 01.01.2025 по 31.12.2025 - не менше 32 років;
з 01.01.2026 по 31.12.2026 - не менше 33 років;
з 01.01.2027 по 31.12.2027 - не менше 34 років;
починаючи з 01.01.2028 - не менше 35 років.
Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що право на призначення пенсії за віком, у період із 01.01.2024 по 31.12.2024, мають ті особи, які досягли 60-річного віку та мають страховий стаж не менше 31 року.
Спірні відносини врегульовано Законом України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 55 Закону № 796-ХІІ визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Приписами статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу:
- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років (абзац 6).
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
VI. Оцінка суду
Аналіз статті 55 Закону № 796-ХІІ свідчить, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абзацу 6 частини другої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю - 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Початкова величина зменшення пенсійного віку (2 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. 
Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. 
Суд зазначає, що максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII, становить 5 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.
Суд констатує, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зоні посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 01.01.1993 є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 3 роки проживання, роботи.
Втім, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання або роботи особи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 щонайменше 4 роки.
Суд зауважує, що відповідно до наведених положень законодавства, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 15 Закону № 796-ХІІ, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Так, згідно з пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення; для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування; для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Судом установлено, що згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 , позивач є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роках (категорія 4).
Тобто, під час видачі позивачу названого посвідчення, уповноваженим органом перевірялись обставини проживання (праці) позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років до 01.01.1993.
Разом із тим, матеріали справи не містять доказів визнання недійсним цього посвідчення, як на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, так і на момент розгляду справи.
Так, в оскаржуваному рішенні відповідача, відмовляючи у призначенні позивачу пенсії, зазначено, що позивачем не підтверджено документами період проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 на менше 4 років.
Проте, документом, який підтверджує факт проживання або роботи позивача в зоні посиленого радіологічного контролю протягом не менше 4 років до 01.01.1993, є саме посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зон посиленого радіоекологічного контролю (категорії 4), серії НОМЕР_3 , яке, як було вказано вище, видавалось лише за умови, що станом на 01.01.1993 такий громадянин прожив у цій зоні не менше чотирьох років.
Також, матеріалами справи підтверджується, що позивачем до заяви про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку було додано наступні документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; заяву про призначення/перерахунок пенсії; паспорт; диплом про навчання; документи про стаж.
Крім того, не є спірним наявність у позивача страхового стажу, який становить: 37 років 7 місяців 13 днів.
Як убачається з довідки Комунального некомерційного підприємства «Білоцерківська центральна районна лікарня» Маловільшанської сільської ради від 20.09.2024 № 02-20-31, видана позивачу (попереднє прізвище - ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що позивач дійсно працювала в Білоцерківській центральній районній лікарні на посаді кочегара Чупирянської медичної амбулаторії з 15.10.1986 (наказ № 33 від 22.09.1986), з 13.05.1987 (наказ № 78 від 11.05.1987) переведена на посаду диспетчера автогаража Білоцерківської центральної районної лікарні, за адресою: м. Біла Церква, вул. Миколи Амосова, 6 по 31.08.1987 (наказ № 135 від 31.08.1987). 
Відповідно до архівної довідки від 11.10.2024 № 1749, виданої Фаховим коледжем економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту Державної служби статистики України, позивач була зарахована 01.09.1986 до Київського навчального комбінату УПК ЦСУ УРСР (наказ про зарахування № 10 від 01.09.1986) та дійсно навчалася по 08.05.1987 (наказ про закінчення навчання № 98 від 08.05.1987). Київський навчальний комбінат УПК ЦСУ УРСР знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вул. Г. Ковбасюка, 15 (колишня Фрунзе).
В оскаржуваному рішенні відповідачем не зараховано до періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю період із 15.10.1986 по 12.05.1987, оскільки Чупирянська медична амбулаторія знаходиться поза зоною посиленого радіологічного контролю.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української СРС від 23.07.1993 № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», судом установлено, що с. Чупира Білоцерківського району Київської області не належить до зони посиленого радіоекологічного контролю, оскільки відсутнє у такому переліку населених пунктів.
Втім, суд констатує, що незважаючи на те, що Чупирянська медична амбулаторія знаходиться поза зоною посиленого радіологічного контролю, факт проживання або роботи позивача в зоні посиленого радіологічного контролю протягом не менше 4 років до 01.01.1993, підтверджений посвідченням громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зон посиленого радіоекологічного контролю (категорії 4), серії НОМЕР_3 від 06.01.1995, яке, як було вказано вище, видавалось лише за умови, що станом на 01.01.1993 такий громадянин прожив у цій зоні не менше чотирьох років.
Так, відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються лише документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, а саме - потерпілим від Чорнобильської катастрофи надаються документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), а також посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Так, статтею 14 Закону № 796-ХІІ визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.
Відповідно пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 (далі - Порядок № 501), який був чинним на момент видачі позивачу посвідчення, громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.
Згідно з пунктом 10 Порядку № 501, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів: громадяни, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 501, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Отже, саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.
Подані позивачем документи підтверджують проживання останньої в зоні посиленого радіологічного контролю протягом періоду, достатнього для виникнення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ за умови досягнення нею 55 років.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 569/7589/17, від 10.04.2019 у справі № 162/760/17.
Як установлено судом та не заперечується учасниками справи, на момент звернення із заявою від 03.12.2024 про призначення пенсії, позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось 56 років
Крім того, суд наголошує, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі № 569/7589/17 зазначалось: «…Таким чином, право на пенсію відповідно до Закону № 796-ХІІ мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Тобто, посилання відповідача в оскаржуваному рішенні, на недоведеність проживання позивача станом на 01.01.1993 у зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія ЧАЕС), є безпідставними та не заслуговують на увагу суду, оскільки не можуть спростувати факту постійного проживання ОСОБА_1 у зоні посиленого радіологічного контролю, станом на 01.01.1993 на менше 4 років, що підтверджено наявними у матеріалах справи письмовими доказами.
Відповідно до статті 15 Закону № 796-ХІІ, довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.
Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Як убачається з матеріалів справи, станом на момент звернення до суду із цим позовом, належність позивача до категорії осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, сторонами не оспорювалась, а отже позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ.
При цьому, однією із таких пільг є зменшення віку, необхідного для призначення і виплати пенсії відповідно до Закону № 1058-IV і Закону № 796-ХІІ.
Означена права позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 11.09.2019 у справі № 205/8713/16-а, від 25.11.2019 у справі № 464/4150/17, від 09.01.2020 у справі № 363/3976/16-а та від 06.04.2020 у справі № 752/15346/17.
За приписами частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Ураховуючи первинну дату звернення позивача до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії - 03.12.2024, та дату народження позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд доходить висновку про те, що пенсію слід призначити позивачу саме з 03.12.2024.
Із урахуванням викладеного, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог.
VII. Висновок суду
Згідно із частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.
VIІI. Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
За приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом установлено, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, тож із урахуванням задоволення позовних вимог, зазначена сума судового збору підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.01.2025 № 104250018977 (на заміну рішення про призначення пенсії від 09.12.2024 відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 22.01.2025 № 1000-0307-9/10449) про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини другої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ: 14099344; місцезнаходження: 61022, Харківська обл., м. Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини другої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дати звернення - 03.12.2024.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ: 14099344; місцезнаходження: 61022, Харківська обл., м. Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.