Справа № 734/457/25
Номер провадження 2/749/108/26 

Р І Ш Е Н Н Я  
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року Сновський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді Чигвінцева М.С.
з участю секретаря Михалевич М.В.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
відповідача ОСОБА_3 
представника відповідача ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сновську в порядку загального позовного провадження цивільну справу  №734/457/25 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, Орган опіки та піклування Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, Служба у справах дітей Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, Орган опіки та піклування Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав, 

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просить позбавити останню батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що позивач та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_1 2016 року народження. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з листопада 2018 року по серпень 2019 року, який було розірвано за рішенням суду. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із батьком, оскільки мати залишила сім`ю та проживає окремо.
Розпорядженням районної державної адміністрації визначено місце проживання дитини разом із батьком. У подальшому відповідачці було встановлено графік спілкування з сином. Також рішенням суду з неї стягнуто аліменти на утримання дитини.
Разом з тим, починаючи з 2020 року відповідачка фактично не бере участі у вихованні та утриманні дитини, а приблизно з 2022 року повністю припинила спілкування з нею. Аліменти тривалий час не сплачувала, а під час перебування у місті у 2023 році з дитиною не зустрічалася.
Дитина постійно проживає з батьком та бабусею, навчається у початковій школі, при цьому мати не відвідує навчальний заклад та не підтримує зв`язку з педагогами.
Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться станом здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком.
Відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, заперечувала проти позбавлення її батьківських прав щодо дитини. Як на підставу своїх заперечень представник відповідача посилається на те, що позивач через власну особисту неприязнь до неї, позбавляє сина ОСОБА_5 спілкування, любові, турботи її як матері. Вона не втратила інтересу до сина, бажає спілкуватися з ним та допомагати матеріально, брати участь у його вихованні.
Ухвалою суді Сновського районного суду Чернігівської області від 29.05.2025 року цивільну справа №734/457/25 прийнята до провадження головуючого судді Чигвінцева М.С. та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 23 червня 2025 року будо залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Сновської міської ради Чернігівської області, Орган опіки та піклування Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, ІНФОРМАЦІЯ_1  та витребувано висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
14 серпня 2025 року ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області підготовче провадження у справі було закрито і призначено справу до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позбавити відповідача батьківських прав відносно сина.
Пояснив, що коли дитині було близько двох з половиною років, відповідач почала зустрічатися з іншим чоловіком, залишаючи дитину з ним. Після того, як він дізнався про ці обставини, між ними виник конфлікт. Після звернення до відповідних органів дитину залишили проживати з ним. Вказував, що відповідачка тривалий час не спілкувалася з дитиною, не цікавилася її життям, навчанням та станом здоров`я. За його словами, вона не знала про особливості здоров`я сина та купувала речі, які дитині не підходили. 
Після відкриття судового провадження відповідач приїжджала один раз, робила фотографії, надавала чеки про придбання речей, однак надалі участі у вихованні не брала.
Також пояснив, що відповідач подарувала дитині телефон, однак згодом перестала телефонувати. Згодом дитина усвідомила відсутність інтересу з боку матері.
Позивач заперечував твердження відповідача про перешкоджання у спілкуванні з дитиною, вказавши, що вона могла звернутися до суду або органів опіки для визначення способу участі у вихованні, однак цього не зробила.
Саме він забезпечує стабільне проживання, навчання та лікування дитини, створює належні умови для її розвитку. Відповідач сплатила певну суму аліментів одноразово, однак надалі утворилася заборгованість. 
На його думку, поведінка відповідача свідчить про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків, а тому є підставою для позбавлення її батьківських прав в інтересах дитини.
Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Зазначив, що у справі зібрано достатньо доказів того, що відповідач фактично самоусунулась від життя дитини: не бере участі у вихованні, навчанні, лікуванні, не підтримує емоційного зв`язку.
Послався на положення статті 164 Сімейного кодексу України, зазначивши, що ухилення від виконання батьківських обов`язків є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідач сама підтвердила відсутність регулярного спілкування з дитиною, необізнаність щодо її навчання та стану здоров`я.
Звернув увагу, що сплата аліментів не свідчить про належне виконання батьківських обов`язків.
Послався на практику Верховного Суду щодо необхідності наявності винної поведінки та пріоритету найкращих інтересів дитини. Наголосив, що дитина була вислухана судом та висловила бажання проживати з батьком.
Звернув увагу на думку дитини, висловлену у судовому засіданні, а також на висновок служби у справах дітей за місцем проживання дитини, який рекомендує позбавлення відповідача батьківських прав.
На думку представника позивача, з огляду на сукупність доказів, інтереси дитини вимагають застосування такого заходу, як позбавлення відповідача батьківських прав.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 проти позову про позбавлення її батьківських прав заперечувала.
Пояснила, що припинила спільне проживання з позивачем у зв`язку з суперечками між ними, що відбувалося у присутності малолітньої дитини. 
Пояснила, що приділяла дитині увагу, проводила з нею час, гуляла, готувала їжу, враховувала її вподобання, спілкувалася з нею на різні теми.
Повідомила, що після виникнення конфлікту спілкування з дитиною ускладнилося, її телефонні дзвінки залишалися без відповіді. З метою безпосереднього спілкування з сином придбала йому мобільний телефон. Певний час вони спілкувалися телефоном, обговорювали повсякденні теми, захоплення та можливість приїзду дитини до неї на канікули, однак згодом таке спілкування припинилося.
Також повідомила, що дитина почала називати іншу жінку матір`ю та боялася звертатися до неї словом «мама» у присутності батька.
Зазначила, що намагалася передати дитині подарунки до свят та на день народження, однак її звернення залишалися без відповіді.
Просила суд не позбавляти її батьківських прав, зазначивши, що любить сина, бажає брати участь у його вихованні, спілкуватися з ним та спостерігати за його зростанням.
Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу та може застосовуватись лише за наявності беззаперечних доказів свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків. Відповідач не втратила інтересу до дитини, виявляє бажання спілкуватися з нею, сплачує аліменти, намагається підтримувати контакт. Вона не ухилялася від виконання батьківських обов`язків, не вчиняла дій, які б свідчили про свідоме та винне нехтування дитиною, а обставини, на які посилається позивач, є перебільшеними та викладеними однобічно.
Також представник звернула увагу суду на мотиви звернення позивача з позовом, зазначивши, що позов поданий не в інтересах дитини, а з метою отримання позивачем відстрочки від мобілізації. Послалася на листування сторін, звернення позивача щодо забезпечення позову та інші обставини, які, на її думку, свідчать про його особисту зацікавленість у позбавленні батьківських прав відповідача з метою ухилення від проходження військової служби.
Щодо обґрунтованості висновку органу опіки за місцем проживання дитини, вказала на його формальний характер та неповне дослідження обставин, зокрема неврахування позиції відповідача та умов її проживання.
Зазначила, що дитина не висловлювала чіткої позиції щодо позбавлення матері батьківських прав, а її висловлювання могли бути сформовані під впливом батька.
З огляду на викладене, посилаючись на усталену практику Верховного Суду щодо пріоритету найкращих інтересів дитини та необхідності збереження сімейних відносин, просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який може застосовуватися лише за наявності виняткових підстав.
Представник третьої особи Служба у справах дітей Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області та представник третьої особи Органу опіки та піклування Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без участі представників та прийняти рішення з урахуванням якнайкращих інтересів дитини.
Представник третьої особи Служба у справах дітей Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області та представник третьої особи Органу опіки та піклування у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без участі представників та просив прийняти рішення з урахуванням якнайкращих інтересів дитини.
Представник третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_4 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі та прийняти рішення на розсуд суду.
Допитана в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_6 пояснила, що з відповідачем ОСОБА_7 ОСОБА_8 знайома близько п`яти років, перебуває з нею у дружніх стосунках, дружать сім`ями тривалий час. Батька дитини особисто не знає, бачила його лише один раз, спілкування з ним не підтримує.
Свідку відомо, що у справі розглядається питання про позбавлення ОСОБА_9 батьківських прав.
Пояснила, що, на її думку, ОСОБА_9 є турботливою матір`ю, займається дітьми, приділяє їм увагу, працює, у вільний час займається випічкою, до чого залучає і дітей. Зазначила, що ОСОБА_9 переживає за сина, спілкується з ним телефоном, цікавиться його життям.
Повідомила, що була присутня під час зустрічі ОСОБА_9 з сином. Під час цієї зустрічі бачила, як мати купувала дитині мобільний телефон, продукти та інші речі. З її слів, дитина маму знає, не боїться її, вони разом гуляли та проводили час.
Особисто бачила матір із дитиною два рази: коли дитина приїжджала до матері в село, а також під час спільної поїздки до дитини, де була присутня при їх спілкуванні.
Свідок зазначила, що їй не відомо про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Особисто передачі коштів як аліментів вона не бачила, однак зі слів ОСОБА_9 знає, що та сплачує аліменти.
Також повідомила, що, на її думку, ОСОБА_9 не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки намагається спілкуватися з дитиною, приїжджає до неї, купує необхідні речі та продукти, переживає за її стан.
Щодо можливих перешкод у спілкуванні матері з дитиною зазначила, що явних перешкод особисто не бачила, однак у неї склалося враження, що дитина перебуває під впливом батька.
Допитана в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_10 пояснила, що є свекрухою відповідачки ОСОБА_11 . З ОСОБА_12 особисто не знайома, знає його лише заочно.
Повідомила, що певний час проживала у місті Сновськ, спілкувалася з малолітнім ОСОБА_5 , бачила його під час перебування з матір`ю та спостерігала ставлення матері до дитини. За її словами, ОСОБА_9 належним чином піклувалася про сина: годувала, переодягала, допомагала, здійснювала повсякденний догляд. Дитина, із задоволенням приходила до матері та не завжди хотіла повертатися додому.
Свідок зазначила, що під час окремих зустрічей дитина була замкнутою, мало розмовляла, а зі слів дитини батько не дозволяв їй говорити певні речі або щось розповідати. Також дитина повідомляла, що їй забороняють вживати окремі продукти.
Щодо спілкування матері з дитиною, свідок пояснила, що не завжди була присутня при телефонних розмовах, однак їй відомо, що ОСОБА_9 намагалася підтримувати зв`язок із сином. 
Свідок наголосила, що ОСОБА_9 не втратила інтересу до сина, постійно говорить про нього, цікавиться його життям, показує його фотографії молодшим дітям та підтримує з ними спілкування про брата. Пояснила, що раніше проживала разом з ОСОБА_9 протягом чотирьох років, наразі проживають на одній вулиці, але окремо.
Щодо причин проживання дитини з батьком, свідок зазначила, що, зі слів ОСОБА_9 , цьому сприяв батько дитини, однак достеменно обставин вона не знає. 
Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 повідомила, що спілкується з відповідачем ОСОБА_3 та їй відомі обставини справи. Після того як позивач переїхав разом із дитиною до своєї матері, він забрав дитину та перешкоджав спілкуванню матері з дитиною. 
Свідок повідомила, що ОСОБА_14 приїздила до дитини, привозила гостинці, придбала телефон для підтримання зв`язку з дитиною. Зазначила, що ОСОБА_14 не втратила інтересу до дитини та намагається підтримувати з нею спілкування. Вона приїздила до м. Сновськ, забирала дитину, разом відвідували магазин, купували продукти харчування та одяг. Також нею було погашено заборгованість зі сплати аліментів. 
Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 повідомила, що є матір`ю ОСОБА_16 Кусого, батька дитини. Із дитиною має близькі родинні стосунки, спілкується регулярно, дитина має можливість перебувати у неї.
Зі слів свідка, після народження дитини сторони певний час проживали разом. У цей період вона допомагала у догляді за дитиною. Надалі сторони проживали окремо. Після припинення спільного проживання батьків основні обов`язки щодо забезпечення дитини (харчування, навчання, медичний догляд) здійснює батько. За її спостереженнями, дитина забезпечена необхідним для проживання та розвитку.
Щодо участі матері у вихованні дитини свідок пояснила, що, за її відомостями, мати протягом останніх років бачилася з дитиною нечасто. Остання особиста зустріч, за словами свідка, відбулася у січні 2025 року. До цього зустрічі були поодинокими та нетривалими.
Свідок повідомила, що їй не відомо про участь матері у навчальному процесі дитини або у вирішенні питань медичного характеру.
На запитання щодо фінансової участі матері свідок зазначила, що основні витрати на утримання дитини несе батько. За її словами, мати інколи передавала дитині продукти або окремі речі, однак систематичної матеріальної участі вона не спостерігала.
Свідок повідомила, що їй не відомі випадки після 2019 року, коли батько забороняв матері спілкуватися з дитиною або перешкоджав телефонному зв`язку.
Разом із тим свідок згадала випадок 2019 року, коли, за її словами, дитина залишилася без нагляду матері, після чого батько забрав дитину до себе.
Щодо емоційного стану дитини свідок зазначила, що раніше дитина виявляла бажання спілкуватися з матір`ю, однак у зв`язку з нерегулярністю контактів з боку матері в подальшому стала менш ініціативною у цьому питанні.
На теперішній час дитина проживає разом із батьком. За словами свідка, у помешканні також проживає знайома батька.
Свідок вважає, що батько забезпечує дитині належні умови для проживання, навчання та розвитку.
Судом у судовому засіданні було допитано малолітнього ОСОБА_17 , який пояснив, що він знає матір та підтримує з нею періодичний зв`язок. Повідомив, що востаннє бачив матір давно. Зазначив, що наразі вони переписуються. Телефонні розмови були давно.
На запитання, чи бажає він спілкуватися з матір`ю, відповів, що не хоче.
На запитання представника сторони відповідача ОСОБА_5 повідомив, що не пам`ятає, коли саме востаннє бачив матір. Підтвердив, що вона приїжджала до нього у м. Сновськ. Пояснив, що під час зустрічі вони відвідували піцерію, мати купувала йому різні речі, розпитувала про навчання та справи.
Повідомив, що користується телефоном, який придбала мати. Зазначив, що має пропущені дзвінки від матері; іноді передзвонював, однак останнім часом не передзвонює.
На запитання щодо відвідування матері за місцем її проживання відповів, що такого бажання не має та хоче більше часу проводити з батьком.
На запитання щодо того, що йому подобається у спілкуванні з батьком та матір`ю, відповів, що йому подобається бути з батьком.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснила, що перебувала у шлюбі з позивачем, народився син ОСОБА_1 . Зазначила, що після погіршення сімейних відносин шлюб було розірвано, однак свого ставлення до дитини вона не змінила, сина любить та бажає брати участь у його вихованні.
Вказала, що востаннє особисто бачила дитину у березні 2025 року, коли приїжджала до м. Сновськ, проводила з сином час, гуляла з ним та відвідувала магазини. Стверджувала, що надалі неодноразово намагалася ініціювати зустрічі та спілкування з дитиною, зокрема шляхом направлення повідомлень позивачу у месенджері «Viber», однак, за її словами, відповіді не отримувала, а її звернення ігнорувалися. Також зазначила, що зверталася безпосередньо до сина, однак вважає, що йому чиняться перешкоди у спілкуванні з нею.
Щодо участі у житті дитини пояснила, що обізнана про навчання сина у гімназії. Зазначила, що під час розмов дитина розповідала їй про окремі улюблені заняття та захоплення, зокрема про випікання з бабусею, ліплення з пластиліну, складання пазлів. Про відвідування гуртків чи інші позашкільні заняття їй невідомо.
Пояснила, що після переїзду намагалася підтримувати зв`язок із сином через відеозв`язок, телефонні розмови та повідомлення, однак з часом її почали ігнорувати. Повідомила про конфлікт із матір`ю позивача. Після зміни місця проживання до органів опіки та піклування або до суду із заявами про встановлення графіка побачень не зверталася. Разом із тим вказала, що раніше між сторонами існував погоджений порядок спілкування з дитиною, який, зі слів відповідачки, фактично не дотримувався через поведінку позивача.
Зазначила, що придбала дитині телефон для прямого спілкування, певний час вони регулярно спілкувалися, обговорювали спільні інтереси. Повідомила, що дитина висловлювала бажання приїхати до неї на канікули.
Щодо матеріального забезпечення дитини відповідачка зазначила, що сплачує аліменти у розмірі 2000-3000 грн залежно від наявності доходу, раніше перебувала у відпустці по догляду за дитиною та не мала постійного заробітку. Також повідомила, що одноразово сплатила заборгованість по аліментах у сумі 46 000 грн. Раніше купувала дитині одяг та шкільне приладдя, а також висловлювала готовність забезпечувати сина необхідними речами, однак, на її думку, через відсутність належної комунікації з позивачем не має можливості реалізувати таку участь у повному обсязі.
Щодо пояснень дитини, наданих у судовому засіданні, відповідачка висловила думку, що вони могли бути надані під впливом батька та родичів, оскільки, як вона зазначила, дитина перебувала поряд із ними.
Підсумовуючи, відповідачка наголосила, що не втратила інтересу до сина та прагне відновити повноцінне спілкування. 
Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , неповнолітнього ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_3 та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_19 є батьками малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Корюківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.11.2018 по 28.08.2019 роки. Шлюб було розірвано Щорським районним судом Чернігівської області 28.08.2019 року. Після про розірвання шлюбу малолітня дитина залишилася проживати з батьком.
Розпорядженням Сновської районної державної адміністрації Чернігівської області №103 від 16.07.2019 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_20 разом із батьком, що визнано таким, що відповідає інтересам дитини. Батьків було попереджено про обов`язок належного виконання батьківських прав та обов`язків.
У 2020 році відповідачка звернулася до Служби у справах дітей щодо встановлення графіка спілкування з сином. Розпорядженням Сновської РДА №111 від 20.07.2020 року їй було визначено час для особистого спілкування з дитиною щотижня у п`ятницю та суботу. Батьків було попереджено про обов`язок належного виконання батьківських обов`язків, роз`яснено рівність їх прав на спілкування, виховання та утримання малолітньої дитини. Попедежено ОСОБА_1 про недопущення перешкоджанню матері спілкуватися з малолітньою дитиною та брати участь у її вихованні..
Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 05.11.2020 року з відповідачки стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/8 частини всіх видів доходу.
Відповідно довідки про неотримання аліментів №7.32/24834 від 16.08.2024 вбачається, що згідно відомостей матеріалів виконавчого провадження, ОСОБА_1 не отримував аліменти з ОСОБА_3 у період з 01.07.2023 по 30.07.2024 року згідно з виконавчим листом №749/704/20 виданого 27.01.2021 року Щорським районним судом Чернігівської області.
Згідно довідки про доходи №АГ000000004 від 19.08.2024, вбачається що ОСОБА_1 працює в ТОВ «АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ» на посаді оператора устаткування з перероблення деревени. Дохід за період з 01.01.2024 по 31.07.2024 склав 53300,00 грн.
За результатами обстеження умов проживання позивача від 31.10.2024 року встановлено, що він фактично проживає у АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , при цьому умови проживання для дитини за вказаною адресою є належними. Мати разом з дитиною не проживає.
Відповідно довідки №05-18/4070 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з довідкою КНП «Сновський центр первинної медичної допомоги» №02-331 від 31.10.2024 року, дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться під наглядом лікаря-педіатора КНП «Сновський ЦПМД» ОСОБА_21 . Дитина постійно відвідує медичний заклад у супровіді батька, який завжди опікується станом дитини, рекомендації лікаря виконує належним чином. Мати дитини щодо стану здоров`я сина, самостійно або разом до медичного закладу за останні п`ять років не зверталась
Згідно з довідкою №190 від 31.10.2024 року, дитина ОСОБА_22 навчається у 2 класі Сновської початкової школи. Протягом навчання мати дитини не відвідувала школу та не підтримувала зв`язку з класним керівником.
До матеріалів справи долучено відповідь Козелецького ВДВС у Чернігівському районі Чернігівської області на адвокатський запит, де повідомляється, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження АСВП №64332448 з виконання виконавчого документу №749/704/20 виданого 27.01.2021 року про стягнення аліментів з ОСОБА_23 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Заборгованість зі сплати аліментів станом на 03.12.2024 року становить 25480,96 грн.
Також долучено акт обстеження матеріально побутових умов проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 на адвокатський запит, з якого вбачається, що за результатами обстеження умов проживання відповідачки від 18.12.2024 року встановлено, що вона фактично проживає у с. Єрків Чернігівського району разом з іншими членами сім`ї та малолітніми дітьми, при цьому умови проживання для дітей за вказаною адресою є належними.
З висновку органу опіки та піклування – Сновської міської ради від 31.12.2024 №08-06/3242, вбачається, що, діючи в інтересах дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_23 відносно малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обґрунтовуючи тим, що вивчивши обставини даної справи, вбачається, що мати дитини, ОСОБА_24 , а на сьогоднішній день її прізвище ОСОБА_3 , після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 з сім`єю не проживає. Розпорядженням Сновської РДА від 16.07.2019 №103 було прийнято рішення про проживання дитини разом з батьком. Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 05.11.2020 з ОСОБА_25 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На сьогоднішній день ОСОБА_23 перебуває у новому шлюбі, від якого має ще двох малолітніх дітей. Проживає у АДРЕСА_2 . До дитини не приїздить, не телефонує, не цікавиться станом здоров`я, аліменти не сплачує. З письмових пояснень сусідів та бабусі вбачається, що вихованням дитини ОСОБА_1 займається батько. При обстеженні умов проживання сім`ї встановлено, що в будинку батька створені належні умови для виховання та проживання малолітньої дитини.
В ході дослідження доказів, наданих відповідачкою, встановлено, що ОСОБА_25 27.03.2020 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_26 , про що зроблено відповідний актовий запис №14 Сновським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Від шлюбу у сторін народилися двоє синів. Так батьками ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_9 є ОСОБА_26 та ОСОБА_3 .
Відповідно довідки №55/21 від 27.03.2025, виданої виконкомом Козелецької селишної ради Чернігівського району Чернігівської області, вбачається, що ОСОБА_3 без реєстрації проживає разом з сім`єю за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідачем до матеріалів справи долучено переписку між позивачем та відповідачкою месенджері «Viber», з якою вбачається існування конфліктних відносин між сторонами.
З висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Козелецької селищної ради від 08.09.2025 №2306/03-09, вбачається, що, діючи в інтересах дитини, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обґрунтовуючи тим, що вивчивши обставини даної справи, вбачається, що мати ОСОБА_3 на засіданні комісії заперечувала проти позовних вимог батька ОСОБА_1 , пояснила, що любить свого сина ОСОБА_5 , дуже сумує за ним, підтримує і бажає надалі підтримувати з ним зв`язок, піклуватися про нього, здійснювати щодо нього свої права та виконувати батьківські обов`язки, повідомила, що вона не втратила інтерес до свого сина у тому числі до участі у його вихованні, відвідувала його, на даний час періодично спілкується з ним, зараз працює і сплачує аліменти на його утримання, планує у найближчий час поїхати до дитини та провести з ним час, зі слів ОСОБА_1 матір`ю дитини було сплачено заборгованість по аліментам на утримання малолітнього ОСОБА_20 .
Отже, позбавлення батьківських прав не відповідатиме інтересам дитини.
Також, Козелецькою селищною радою було надано разом з висновком акт обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_3 , довідка про склад сім`ї, характеристика ОСОБА_3 , виробнича характеристика ОСОБА_3 , Інформація Козелецького відділення поліції №1 ЧРУП ГУНП в Чернігівській області.
З наданих документів встановлено, що за адресою АДРЕСА_3 проживають ОСОБА_3 , ОСОБА_26 , діти: ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . З`ясовано, що за даною адресою умови для виховання та проживання дітей задовільні, діти доглянуті, забезпечені продуктами харчування, одягом, взуттям, предметом гігієни, мають сучасні гаджети та іграшки. Згідно з виробничою характеристикою, наданою ПрАТ «Комбінат Тепличний» ОСОБА_3 працює овочівником з 2024 року, має стаж роботи в 1,5 роки, до кожної дорученої справи відноситься добросовісно, зарекомендувала себе з позитивної сторони.
Згідно Інформація Козелецького відділення поліції №1 ЧРУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не притягувалась.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Звертаючись до суду з позовними вимогами про позбавлення батьківських прав, Кусий як на підставу своїх порушених прав послався на те, що відповідач ОСОБА_8 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям дитини, не займається вихованням дитини, не забезпечує її матеріально.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Частиною першою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, що ратифікована Україною 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 (далі - Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20.11.1959. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.
Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Із положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частини 4 статті. 10 ЦПК України слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» ("Mamchur v. Ukraine", заява №10383/09, рішення від 16.07.2015, п. 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Також у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, п.п. 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку засобом захисту прав дитини, і з іншого, заходом впливу на батьків, які не виконують свої батьківські обов`язки щодо дитини, а тому є крайнім заходом впливу на цих осіб.
Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України.
Згідно із статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
У відповідності до п.п. 15 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 638/6919/16-ц).
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови Верховного Суду: від 28.02.2024 у справі N 303/4697/22 від 12.02.2024 у справі N 202/1931/22, від 07.02.2022 у справі N759/3554/20).
Приписами частини 5, частини 6 статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанова Верховного Суду: від 15.11.2023 у справі N 932/2483/21) .
При цьому, необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків, тощо.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід, як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Приймаючи до уваги наведене вище, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
З матеріалів справи встановлено, що після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_1 проживає разом із батьком, що підтверджується відповідними розпорядженнями органу опіки та піклування. 
Судом також встановлено, що рішенням суду з відповідачки стягнуто аліменти на утримання дитини, та станом на грудень 2024 року утворилась заборгованість.
Разом з тим у судовому засіданні відповідачка пояснила, що здійснювала сплату коштів на утримання дитини залежно від наявності доходу, у середньому в розмірі 2000–3000 грн щомісячно, а в окремі періоди не мала стабільного заробітку, оскільки перебувала у відпустці по догляду за малолітньою дитиною. Також вона повідомила, що одноразово сплатила заборгованість по аліментах у сумі 46 000 грн, що не заперечувалося позивачем.
Сам по собі факт наявності заборгованості зі сплати аліментів не є безумовною та достатньою підставою для позбавлення батьківських прав, якщо відсутні докази свідомого, злісного та умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків у сукупності з повною втратою інтересу до дитини.
Судом встановлено, що відповідач перебуває у шлюбі, виховує двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання та роботи, характеризується позитивно, до адміністративної відповідальності не притягувалась. Матеріали справи також містять переписку сторін, з якої вбачається наявність конфліктних відносин між батьками, що могло впливати на характер та регулярність спілкування матері з дитиною.
Відповідно до вимог сімейного законодавства та положень цивільного процесуального закону, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав не має для суду наперед встановленої сили та підлягає оцінці нарівні з іншими доказами у справі з урахуванням повноти дослідження обставин, обґрунтованості викладених у ньому висновків та відповідності їх найкращим інтересам дитини.
У матеріалах справи міститься два висновки органів опіки та піклування, які мають протилежний зміст.
Висновок органу опіки та піклування Сновської міської ради від 31.12.2024 року містить позицію про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. Разом із тим аналіз його змісту свідчить, що він ґрунтується переважно на інформації про проживання дитини з батьком, наявність заборгованості по аліментах та письмових поясненнях сусідів і родичів щодо участі матері у вихованні дитини. При цьому у вказаному висновку не наведено детального аналізу причин утворення заборгованості, не досліджено зміну поведінки відповідачки після відкриття виконавчого провадження, не надано оцінки її теперішньому способу життя, умовам проживання, сімейному стану та можливості виконувати батьківські обов`язки у майбутньому. Також у ньому відсутній аналіз можливості відновлення та підтримання зв`язку матері з дитиною як менш суворого заходу порівняно з позбавленням батьківських прав.
Натомість висновок органу опіки та піклування Козелецької селищної ради від 08.09.2025 року складений за результатами безпосереднього розгляду питання комісією з питань захисту прав дитини із заслуховуванням обох батьків, з урахуванням пояснень матері щодо її ставлення до дитини, наміру брати участь у вихованні, сплати заборгованості по аліментах, а також із дослідженням умов її проживання.
До зазначеного висновку долучені акт обстеження матеріально-побутових умов, довідка про склад сім`ї, характеристика з місця проживання, виробнича характеристика, інформація органів поліції щодо відсутності притягнення до адміністративної відповідальності. З цих документів убачається, що відповідачка має постійне місце проживання, належні умови для утримання дітей, офіційне місце роботи, позитивно характеризується за місцем праці та проживання, виховує двох малолітніх дітей, які забезпечені належними умовами для розвитку.
Крім того, саме під час розгляду питання Козелецькою селищною радою було з`ясовано факт погашення заборгованості по аліментах, що свідчить про вжиття відповідачкою заходів до виконання батьківського обов`язку щодо утримання дитини.
Таким чином, висновок органу опіки та піклування Козелецької селищної ради є більш повним та всебічним, оскільки містить аналіз актуального стану відповідачки, її поведінки на час розгляду справи, оцінку можливості виконання нею батьківських обов`язків у подальшому, а також враховує принцип збереження сімейних зв`язків як пріоритетний.
Суд виходить з того, що при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав визначальним є не лише встановлення фактів неналежного виконання обов`язків у минулому, а й оцінка теперішньої поведінки особи, її ставлення до дитини, наявності реальних змін та можливості забезпечення найкращих інтересів дитини без застосування крайнього заходу.
За таких обставин суд надає більшої доказової ваги висновку органу опіки та піклування Козелецької селищної ради як такому, що є більш обґрунтованим, складеним із дотриманням принципу повного та об`єктивного з`ясування обставин, та таким, що відповідає принципу пропорційності втручання у сімейні правовідносини.
Оцінюючи показання допитаних у судовому засіданні свідків, суд враховує їх послідовність, логічність та узгодженість із іншими доказами у справі.
Показання свідків зі сторони позивача загалом узгоджуються між собою та з письмовими матеріалами справи щодо фактичного проживання дитини, умов її утримання та щоденного піклування про неї.
Показання свідків зі сторони відповідача підтверджують наявність конфлікту між батьками та її намір підтримувати спілкування з дитиною
Суд також враховує, що до матеріалів справи долучені письмові пояснення сусідів та інших осіб щодо участі матері у вихованні дитини. Водночас зазначені пояснення не були отримані та досліджені у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України (такі особи не були допитані у судовому засіданні з дотриманням вимог процесуального закону, не попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань), у зв`язку з чим суд не може визнати їх належними та допустимими доказами у розумінні вимог процесуального закону та не покладає їх в основу рішення.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку.
Позивачем та його представником не наведено тих виключних обставин, які б свідчили про необхідність застосування судом крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав.
Аргументи сторони позивача та його представника про те, що відповідач протягом тривалого часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а саме: батьківського піклування та батьківської турботи до дитини не виявляє, станом здоров`я дитини не піклується, фізичний та моральний розвиток дитини не підтримує, необхідних умов для навчання та проживання дитині не забезпечує, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання дитиною освіти, є безпідставними, оскільки судом не встановлено винної поведінки відповідача.
Оцінюючи показання всіх свідків у сукупності, суд виходить з того, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. Показання свідків обох сторін у певній частині є взаємно суперечливими та відображають різне бачення одних і тих самих обставин.
Суд бере до уваги, що значна частина показань має оціночний характер, стосується емоційного сприйняття поведінки сторін та не завжди підтверджена об`єктивними доказами.
У зв`язку з цим суд покладає в основу рішення ті обставини, які підтверджені сукупністю належних та допустимих доказів, а показання свідків оцінює як такі, що доповнюють загальну картину взаємовідносин сторін, однак не є самостійною та безумовною підставою для висновків щодо наявності чи відсутності порушення батьківських обов`язків.
Представник відповідача у судовому засіданні звернула увагу суду на можливі мотиви звернення позивача з даним позовом, зазначивши, що позов може бути зумовлений не виключно інтересами дитини, а й особистими інтересами позивача, зокрема в умовах дії правового режиму воєнного стану та проведення мобілізаційних заходів. (переписка в Вайбер).
З урахуванням наведеного, позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.
Отже, за таких обставин, здійснивши системний аналіз і оцінку доказів, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно її сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач не довів та не надав суду беззаперечних доказів, в чому полягає захист інтересів дитини внаслідок позбавлення його матері батьківських прав та доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150, 157, 164-167, СК України, ст. 11, 12 Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 142, 197, 198, 263-265, 268, 273, 354, ЦПК України, суд,- 

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, Орган опіки та піклування Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, Служба у справах дітей Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, Орган опіки та піклування Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду відповідно до ст. 355 ЦПК України або через Сновський районний суд Чернігівської області відповідно до п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Суддя М.С. Чигвінцев