"23" березня 2026 р. Справа № 367/489/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючого–судді        Чіркова Г.Є., 
при секретарі        Лещенко І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому, посилаючись на набуття права вимоги за кредитними договорами та в зв`язку із порушенням відповідачем договірних зобов`язань по сплаті коштів за надані кредити, просив стягнути з останнього заборгованість за договором №95142081000 від 08 лютого 2019 року в розмірі 54 239 грн. 53 коп., з яких: 41 748 грн. 48 коп. – заборгованість за основним зобов`язанням, 12 491 грн. 05 коп.– заборгованість за нарахованими процентами, судовий збір в розмірі 3 028 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 16 000 грн.
Відповідач подав до суду відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що позивач не надав належних доказів, які б підтверджували заявлений розмір заборгованості. Зокрема, у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи та банківська виписка за рахунком, які дозволяють встановити фактичний рух коштів, обсяг використаного кредиту, здійснені платежі та порядок їх зарахування.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості є лише одностороннім внутрішнім документом і не може вважатися належним, допустимим та достатнім доказом без підтвердження первинними документами. Аналогічна правова позиція викладена у практиці Верховного Суду, який зазначає, що саме первинні документи є належним доказом наявності та розміру заборгованості.
Крім того, сам позивач фактично визнав відсутність у нього необхідних доказів, звернувшись до суду з клопотанням про їх витребування. Така поведінка свідчить про подання позову без належної доказової бази, що суперечить принципу змагальності сторін.
Також зазначив, що сам по собі факт переходу права вимоги не доводить того, що заявлена до стягнення сума є правильною, реальною, перевіреною та підтвердженою первинними документами. 
Договір факторингу, договір відступлення права вимоги, акт приймання передачі чи витяг з реєстру боржників не є документами, які підтверджують рух коштів за рахунком позичальника. Такі документи можуть свідчити про передачу певного масиву прав між юридичними особами, але вони не замінюють банківську виписку, не підтверджують достовірність внутрішніх цифр, не показують алгоритм формування боргу і не доводять, що до нового кредитора перейшла саме доведена, а не умовно облікована сума. 
Більше того, саме у цій справі вбачається внутрішня суперечливість сум, на які посилається позивач. Із матеріалів справи випливає, що в одному з витягів із реєстру боржників фігурували суми: 41 748 грн. 48 коп. - основний борг; 11 736 грн. 15 коп. - відсотки; 53 484 грн. 63 коп. - загальна сума. 
Водночас у подальших документах та у позовній заяві вже зазначено: 41 748,48 грн - основний борг; 12 491 грн. 05 коп. - відсотки; 54 239 грн. 53 коп. - загальна сума. 
Тобто, сума відсотків змінилася, а загальна сума боргу зросла на 754 грн. 90 коп. При цьому, якщо право вимоги передається в певному обсязі, то новий кредитор зобов`язаний чітко довести: чому саме сума в його документах уже інша; на підставі яких первинних документів вона змінилася; хто саме і коли зробив такий перерахунок; за який період донараховано 754 грн. 90 коп.; чи не були ці суми сформовані вже після відступлення права вимоги; чи відповідає цей перерахунок умовам первісного договору та вимогам закону.
Також у матеріалах справи відсутній детальний розрахунок за періодами, ставками та залишками заборгованості, що унеможливлює перевірку заявленої суми та свідчить про недоведеність правомірності та порядку нарахування відсотків, що, на його думку, позбавляє суд можливості встановити реальний розмір заборгованості та перевірити правильність її обчислення.
Отже, у зв`язку з недоведеністю як підстав позову, так і розміру заявлених позовних вимог, наполягав на відмові в позові.

Представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що між сторонами укладено кредитний договір, який містить як індивідуальні умови кредитування, так і загальні умови, визначені правилами та тарифами банку, що є його невід`ємними частинами. Підписанням договору відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма його умовами та погоджується з ними.
Договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема положень ЦК України та Закону України «Про споживче кредитування». Відповідач належним чином поінформований про істотні умови кредиту, включаючи розмір процентної ставки, строк кредитування та порядок погашення заборгованості.
Отримавши кредитні кошти та користуючись ними, відповідач фактично прийняв умови договору, при цьому будь-яких заперечень щодо його змісту на момент укладення не заявляв.
Відповідно до вимог законодавства, проценти є платою за користування кредитом, а їх розмір і порядок нарахування визначаються договором. Отже, нарахування процентів здійснювалося правомірно та у межах погоджених сторонами умов.
До того ж, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Виходячи з чого, вбачається, що кредитодавцем відповідно до домовленостей між сторонами, що викладені в кредитному договорі, та інших документах, правомірно нараховано заборгованість в межах строку користування кредитним лімітом, погодженого сторонами договору.
Невиконання відповідачем зобов`язань за договором свідчить про порушення ним взятих на себе обов`язків та не звільняє його від відповідальності.
Також зазначила, що право вимоги за спірним кредитним договором було відступлено у встановленому законом порядку шляхом укладення послідовного ланцюга договорів факторингу та відступлення права вимоги, що підтверджується належними та допустимими доказами, долученими до матеріалів справи.
Первісний кредитор АТ «УкрСиббанк» відступив право вимоги на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», яке, у свою чергу, відступило його ТОВ «Вердикт Капітал». Надалі право вимоги перейшло до позивача на підставі договору відступлення (купівлі-продажу) права вимоги.
Кожен етап переходу права вимоги підтверджується відповідними договорами, актами приймання-передачі реєстрів боржників, реєстрами боржників, у яких ідентифіковано відповідача та його заборгованість. 
При цьому, відповідно до умов укладених договорів, момент переходу права вимоги прямо пов`язаний із підписанням сторонами актів приймання-передачі реєстрів боржників, що свідчить про належне набуття позивачем статусу кредитора.
Окремо слід звернути увагу на те, що між ТОВ «Коллект Центр» перед ТОВ «Вердикт Капітал» 04 лютого 2025 року укладено додаткову угоду №10/07, якою, у зв`язку з виявленням технічної помилки (описки), сторони внесли зміни до реєстру боржників, виклавши його у новій редакції, що оформлено Додатком №1 до Додаткової угоди №10/07.
Зазначений Додаток №1 до додаткової угоди №10/07 є підписаним сторонами документом та відображає чинну редакцію реєстру боржників у частині внесених змін. 
Отже, актуальні відомості щодо відповідача у межах даної справи містяться саме у Додатку №1 до додаткової угоди №10/07.
Також просила звернути увагу на те, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування додатково відсотків та жодних штрафних санкцій та/або будь-яких інших додаткових нарахувань. 
Згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Вердикт Капітал», останнім здійснено нарахування відсотків в межах строку користування кредитним лімітом за період з 26 січня 2021 року по 06 лютого 2021 року на суму 754 грн. 90 коп. 
Відтак, вважає, що факт відступлення прав вимоги від АТ УкрСиббанк» до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами. 
Отже, з моменту відступлення на користь ТОВ «Коллект Центр» прав вимоги до ОСОБА_1 за Договором-анкетою про відкриття та комплексне розрахунково - касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з правилами) №95142081000 від 08 лютого 2019 року, позивач набув усі права згідно кредитного договору, що були у первісного кредитора. 
За таких обставин вважає, що жодних порушень вимог законодавства щодо змісту кредитного договору не здійснено, а іншого відповідачем не доведено.
В зв`язку з викладеним вважає позовні вимоги належним чином доведеними та обґрунтованими, які підлягають задоволенню.

Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що в даній справі йдеться про кредитний ліміт на рахунку, де використання коштів могло бути поетапним, операції могли бути як готівковими, так і безготівковими, міг діяти пільговий період, а платежі могли розподілятися між різними складовими. За таких умов залишок основного боргу не існує окремо від історії всіх операцій по рахунку. Відтак, без повної виписки і поопераційного розрахунку, на його думку, не можна встановити, чи дійсно непогашений залишок основного боргу становить саме 41 748 грн. 48 коп. 
Також зазначив, що у цій справі позивач просить стягнути значну суму грошових коштів, не надавши на обґрунтування позовних вимог повних банківських виписок, меморіальних ордерів та інших первинних документів, не довівши механізму формування тіла боргу та відсотків, а також не усунувши суперечностей між різними сумами.
Що стосується доводів представника позивача про те, що відповідач сам міг би взяти виписку в банку, то такі доводи є безпідставним, оскільки саме позивач подав позов і просить суд стягнути з відповідача заборгованість. Отже, саме позивач зобов`язаний довести свої вимоги, коли ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України не передбачають можливості перекладання на відповідача обов`язку збирання доказів на користь позивача.
Крім того, клопотання про витребування доказів подане представником позивача з пропущенням строку та містить прохання про витребування документів, які позивач не додав до позову, зокрема виписки по рахунку, документального підтвердження руху коштів, нарахування заборгованості, меморіального ордеру та сформованого розрахунку заборгованості. 
До того ж, позивач сам визнає пропуск строку і не наводить поважних причин для його поновлення, адже відзив відповідача не створив нових обставин, а лише вказав на недостатність доказів. Звернення до суду із клопотанням про витребовування додаткових доказів свідчить, що позов подано без належного комплекту документів, що суперечить вимогам ст. 177 ЦПК України, відповідно до якої всі наявні докази повинні бути додані до позовної заяви. 
Крім того, новий кредитор, яким є ТОВ «Коллект Центр», не може перекладати на суд наслідки отримання права вимоги без повного пакета документів, оскільки ст.ст. 512, 514 і 517 ЦК України передбачають, що документи, необхідні для здійснення переданих прав, повинні бути передані первісним кредитором.
У той же час, суд не повинен перетворювати процедуру витребування доказів на інструмент доопрацювання непідготовленого позову, компенсувати позивачу відсутність документів, які той мав подати з самого початку та стягувати гроші на підставі припущень та внутрішньої арифметики позивача. 
Доводив, що за відсутності належних, допустимих та достатніх доказів ані відповідь на відзив, ані клопотання позивача про витребування доказів не дають підстав для задоволення позовних вимог.
Представник позивача письмово в позові просила про розгляд справи без її участі.
Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на відмові в позові.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.
Встановлено, що 08 лютого 2019 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір-анкету №95142081000, відповідно до умов якого ліміт кредитування (ліміт овердрафту) встановлено у розмірі 49 500 грн., строк користування кредитом з 08 лютого 2019 року по 10 лютого 2021 року, процентна ставка – 55% річних (п.п. 2.2 – 2.2 Договору).
25 січня 2021 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» укладено договір факторингу №198, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №95142081000 від 08 лютого 2019 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».
Згідно Реєстру боржників від 25 січня 2021 року до договору факторингу №198, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №95142081000 від 08 лютого 2019 року складає 53 484 грн. 63 коп., з якої 41 748 грн. 48 коп. – заборгованість за основним боргом, 11 736 грн. 15 коп.– заборгованість за відсотками. 
26 січня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №04/26/01/2021/1, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №95142081000 від 08 лютого 2019 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал».
Згідно Реєстру боржників від 26 січня 2021 року до договору факторингу №198, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №95142081000 від 08 лютого 2019 року складає 53 484 грн. 63 коп., з якої 41 748 грн. 48 коп. – заборгованість за основним боргом, 11 736 грн. 15 коп.– заборгованість за відсотками.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог №10-01/2023, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №95142081000 від 08 лютого 2019 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Коллект Центр». 
04 лютого 2025 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено додаткову угоду №10/6, відповідно до умов якої у зв`язку із виявленням технічної помилки (описки), сторони вирішили внести зміни в реєстри боржників, що є додатками до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року та викласти відповідні строки (пункти) в новій редакції, що наведена у Додатку №1 до цієї додаткової угоди.
Згідно Додатку №1 до додаткової угоди №10/6 від 04 лютого 2025 року, який є Реєстром боржників від 10 січня 2023 року до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог №10-01/2023, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №95142081000 від 08 лютого 2019 року складає 54 239 грн. 53 коп., з якої 41 748 грн. 48 коп. – заборгованість за основним боргом, 12 491 грн. 05 коп.– заборгованість за відсотками.
Зазначене також вбачається із розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал», зокрема, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №95142081000 від 08 лютого 2019 року станом на 10 січня 2023 року складає 54 239 грн. 53 коп., з якої 41 748 грн. 48 коп. – заборгованість за основним боргом, 12 491 грн. 05 коп.– заборгованість за відсотками.
Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою ст. 530 ЦК України, встановлено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.
Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).
У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою.
Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.
Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Договір позики вважається безпроцентним, якщо:
1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;
2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Положеннями статтей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно п.п. 58-65 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою правлінням НБУ України №75 від 04 липня 2018 року, банк самостійно розробляє форми регістрів синтетичного та аналітичного обліку, які повинні містити назву, період реєстрації операції, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.
Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри:
1) клієнтські рахунки та виписки з них;
2) аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій;
3) книги реєстрації відкритих рахунків;
4) оборотно-сальдовий баланс/оборотно-сальдову відомість.
У разі складання регістрів бухгалтерського обліку в електронному вигляді банк зобов`язаний зробити їх копії на паперових носіях на вимогу учасників операції, а також органів контролю та правоохоронних органів відповідно до вимог законодавства України.
Клієнтські рахунки та рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
Банк забезпечує ведення синтетичного обліку за допомогою рахунків II, III, IV порядків Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року за № 89 (зі змінами). Детальна інформація про кожного контрагента та кожну операцію фіксується на рівні аналітичного обліку на аналітичних рахунках. Аналітичні рахунки повинні містити обов`язкові параметри, визначені нормативно-правовими актами Національного банку України. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожними відповідним рахункам синтетичного обліку.
Форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити:
1) номер клієнтського рахунку;
2) дату здійснення останньої (попередньої) операції;
3) дату здійснення поточної операції;
4) код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок;
5) код валюти;
6) сума вхідного залишку за рахунком;
7) код ID НБУ банку-кореспондента;
8) номер рахунку кореспондента;
9) номер документа;
10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом);
11) сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку;
12) суму вихідного залишку.
Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити:
1) назву документа (форми);
2) дату складання;
3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи;
4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта;
5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
Банк станом на 01 січня надає клієнтам виписки за їх рахунками. Клієнти складають у письмовій/електронній формі підтвердження про залишки на їх рахунках станом на 01 січня. Порядок підтвердження залишків коштів за клієнтськими рахунками передбачається в договорах банківського рахунку. Залишки коштів за клієнтськими рахунками є підтвердженими, якщо підтвердження про них банк не отримав протягом місяця.
Інформація про стан рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

З матеріалів справи і досліджених в суді доказів, які надано позивачем, суд дійшов наступного.
Так, позивачем до справи на підтвердження виникнення грошового зобов`язання у відповідача долучено лише кредитний договір №95142081000 від 08 лютого 2019 року, договори факторингу №198 від 25 січня 2021 року, №04/26/01/2021/1 від 26 січня 2021 року, договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог №10-01/2023 від 10 січня 2023 року та додаткову угоду до нього №10/6 від 04 лютого 2025 року та розрахунок заборгованості складені ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр».
Відповідно до п.п. 1.1. Договору-анкети №95142081000, банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог законодавства України документів відкриває клієнту та обслуговує на умовах тарифного плану револьверна кредитна картка «Шоппінг НПК (55G)», розміщеного на сайті www.my.ukrsibbank.com й на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку (надалі - «тарифи», картковий рахунок, який використовується згідно режиму поточного рахунку, встановленим законодавством, та обслуговується згідно цього договору-анкети та правил (договірних умов) споживчого кредитування та відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків Клієнтів АТ «УкрСиббанк», опублікованих в газеті «Урядовий кур?єр» №105 від 09 червня 2017 року (з усіма змінами та доповненнями) та розміщених на сайт www.my.ukrsibbank.com та/або на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку (далі - правила), а саме картковий рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті України (далі - картковий рахунок). Сторони домовились, що цей договір-анкета містить заяву клієнта на відкриття карткового рахунку і подання окремої заяви не вимагається.
Згідно п.п. 1.2 Договору-анкети №95142081000, банк встановлює ліміт овердрафту на картковому рахунку клієнта, а клієнт зобов`язується повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за кредит на умовах, визначних договором-анкетою та правилами.
У той же час, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що ОСОБА_1 в АТ «УкрСиббанк» відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та надано кредитну картку «Шоппінг НПК (55G)». 
Виписки з карткового рахунку, яка б підтверджувала надання позичальнику кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору та встановлення ліміту овердрафту в розмірі 49 500 грн., а також користування ним цими коштами, починаючи з 08 лютого 2019 року, суду також не надано.
Одні лише кредитний договір, договори факторингу, договір про відступлення (купівлі-прав вимог) з додатковою угодою до нього та розрахунок заборгованості, достатньою підставою для висновку про порушення відповідачем договірних зобов`язань про повернення отриманих кредитних коштів та їх стягнення з останнього за цим позовом бути не можуть.
Слід зазначити, що в цьому випадку згідно вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України та п.п. 58-63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою правлінням НБУ України №75 від 04 липня 2018 року, виписка з банку з відповідного карткового рахунку є належним, допустимим і достатнім доказом на підтвердження факту зарахування та списання коштів з кредитного рахунку відповідача.
Проте, вказані первинні бухгалтерські документи на підтвердження виконання банком своїх договірних зобов`язань і надання кредитних грошових коштів відповідачу в розмірі та в строки передбачені умовами кредитного договору, суду не надано і доводи сторони відповідача про це є слушними.
При цьому, суд звертає увагу на те, що вказані докази в силу вимог Закону вже мають бути в розпорядженні, як в первісного, так і нових кредиторів.
Будь-які докази щодо перерахування на картковий рахунок відповідача кредитних грошових коштів та їх використання останнім суду не надано.
Отже, на підставі досліджених у справі доказів суд доходить висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів фактичного отримання та використання відповідачем кредитних коштів у строк, у розмірі та на умовах встановлених договором.
Що стосується клопотань позивача про витребування від АТ «УкрСиббанк» доказів, зокрема: документального підтвердження щодо надання (видачі) кредитних коштів за договором №95142081000 від 08 лютого 2019 року; виписки по рахунку № НОМЕР_1 (рух коштів по рахунку), відкритому ОСОБА_1 згідно договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з правилами) №95142081000 від 08 лютого 2019 року, в тому числі документальне підтвердження нарахування заборгованості за вказаним Договором, у період з 08 лютого 2019 року по 25 січня 2021 року в розмірі 53 484 грн. 63 коп.; сформованого розрахунку заборгованості, згідно договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково - касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) №95142081000 від 08 лютого 2019 року, то суд зазначає наступне.
Так, згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Крім того, згідно п.п. 2.1, 4.1 Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог №10-01/2023, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим поговором, первісний кредит відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - боржники, зазначених у Додатках №?1 та № 3 до цього договору (надалі також - реєстр боржників), включаючи права вимоги до правонаступників боржників спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов?язки боржників або які зобов?язані виконати обов?язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «основні договори», надалі за текстом - права вимоги. 
Підписанням договору новий кредитор гарантує, що він отримав від первісного кредитора повну інформацію про стан обслуговування боржниками заборгованості за договорами позики (кредитними договорами), а також про всі дії (заходи) первісного кредитора, направлені на погашення цієї заборгованості як в судовому, так і в позасудовому порядку (при наявності технічної можливості), і не вважає ці обставини такими, що тягнуть (можуть мати наслідки) недійсність права вимоги первісного кредитора за Договорами позики (кредитними договорами).
Так, відповідно до положень ст. 84 ЦПК України, витребування доказів судом є виключним процесуальним засобом, який застосовується у разі неможливості самостійного отримання таких доказів учасником справи, за умови належного обґрунтування вжитих ним заходів для їх одержання.
Отже, як убачається з матеріалів справи, ТОВ «Коллект Центр» набуло статусу нового кредитора у спірних правовідносинах на підставі договору відступлення права вимоги, а відтак, у силу вимог цивільного законодавства, до нього перейшли не лише права вимоги до боржника, але й необхідний обсяг документів та інформації, що належно засвідчують виникнення, існування та розмір кредитного грошового зобов`язання боржника.
Крім того, умовами укладеного договору про відступлення прав вимог прямо передбачено, що новий кредитор підтвердив отримання повної інформації щодо стану заборгованості боржника та заходів, вжитих первісним кредитором, що свідчить про наявність у нього доступу до всіх необхідних документів для належного обґрунтування заявлених позовних вимог.
У той же час, доказів про інше суду позивачем не надано і вимоги ст. 84 ЦПК України при подані клопотання не дотримано.
Отже, ТОВ «Коллект Центр», як новий законний кредитор, будучи правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал», яке, у свою чергу, є правонаступником ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», що набуло права вимоги від АТ «УкрСиббанк», повинен вже мати в своєму розпорядженні документи, на які посилається у клопотанні, а відтак з наявних матеріалів справи та фактично виниклих правовідносин, підстав вважати, що такі докази не можуть бути подані ним самостійно, у суду відсутні, коли інші обставини перед судом не доведено.
При цьому будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів вжиття заходів для самостійного отримання зазначених документів, а також доказів об`єктивної неможливості їх отримання позивачем, який в силу закону і договорів факторингу та відступлення права вимоги, вже мають бути у позивача, суду не надано.
З огляду на правову природу відступлення права вимоги та умови укладених договорів, згідно яких первісний кредитор зобов`язаний передати правонаступнику повний обсяг документів, а правонаступник їх отримати, у зв`язку з чим посилання позивача на обмеження доступу до такої інформації з мотивів банківської таємниці є безпідставним і судом відхиляються.
За таких обставин, вказане клопотання фактично спрямоване на перекладення обов`язку доказування на суд, що суперечить засадам змагальності сторін та диспозитивності цивільного процесу.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання про витребування доказів, у зв`язку з чим його відхиляє.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила – стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22).
Отже позовні вимоги на основі належних, допустимих та достатніх доказів позивачем не доведено, а тому в задоволенні вказаного позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.
На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268, 279 ЦПК України,
вирішив:
в задоволенні позову відмовити.
Повне судове рішення складено 26 березня 2026 року.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», код ЄДРПОУ 44276926, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Мечнікова, 3, оф. 306. 
Відповідач:  ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя