Номер провадження: 33/813/40/26
Номер справи місцевого суду: 517/480/25 
Головуючий у першій інстанції Меєчко О. М. 
Доповідач Копіца О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участі секретаря судового засідання Ровенко А.С., в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника Кузнєцової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Кузнєцової Т.А. на постанову Захарівського районного суду Одеської обл. від 24.06.2025 відносно:
ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в респ. Молдова, громадянки України, освіта середня, не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП
установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції від 24.06.2025 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на неї накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнуто з неї на користь держави судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.
Відповідно до вказаної постанови суду, 20.04.2025 о 17 год. 25 хв. по вул. Одеська в с-щі Захарівка Роздільнянського р-ну Одеської обл., водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Forte», без д.н.з., з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного пристрою та проведення медичного огляду у лікарні ОСОБА_1 відмовилась, чим порушила вимоги пункту 2.5 ПДР України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник Кузнецова Т.А.вказує на те, що оскаржувана постанова є незаконною, винесеною при неповному з`ясуванні всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на такі обставини:
- судом 1-ої інстанції залишено поза увагою те, що працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 ПДР, та взагалі факту руху транспортного засобу, свідки правопорушення також відсутні;
- наявний в матеріалах справи відеозапис не може бути використаний як доказ винуватості ОСОБА_1 , оскільки він не є безперервним, на відео відсутня дата, час та місце зйомки, а у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено технічний засіб відеофіксації;
- ОСОБА_1 про причини зупинки поліцейські не повідомили, а зупинка транспортного засобу за відсутності підстав, передбачених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» є незаконною, а отже - є незаконними всі наступні вимоги працівників поліції, а складені відносно останньої процесуальні документи не є належними та допустимими доказами її винуватості;
- у працівників поліції були відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, оскільки на відеозаписі не зафіксовано факт виявлення поліцейськими у неї ознак алкогольного сп`яніння;
- факт керування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння спростовується результатами токсикологічного дослідження №425, яке проведено КП «Одеський обласний медичний центр психологічного здоров`я» ООР, оскільки відповідно до листа КНП «Захарівська багатопрофільна лікарня» Захарівської селищної ради Роздільнянського р-ну Одеської обл. від 20.06.2025 №567 в штатному розписі даної лікарні немає посади лікаря нарколога;
- поліцейськими під час спілкування із ОСОБА_1 пред`являлись безпідставні звинувачення, погрози та допускалась неповага до її честі, гідності та достоїнства;
- суд 1-ої інстанції не врахував, що електровелосипед «Forte» не є механічним транспортним засобом в розумінні положень п. 1.10 ПДР, оскільки має електродвигун потужністю до 3 кВт, а отже водій такого велосипеду не повинен мати документи, визначені п. 2.1 ПДР, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на нього, та відповідно така особа не може вважатися водієм для цілей ст. 130 КУпАП.
Посилаючись на наведені обставини, захисник Кузнєцова Т.А.просить скасувати постанову суду та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю вдіях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника Кузнєцової Т.А., які підтримала вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Вимогами ст. 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Проте, зазначені вимоги закону судом 1-ої інстанції дотримані не в повному обсязі, та без повного дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною 2 ст. 266 КУпАП визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Водночас ч. 6 зазначеної норми передбачає, що огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП.
Зміст постанови судді має відповідати вимогамст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Так, диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність особи за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд вважає слушними доводи захисника Кузнєцової Т.А. щодо необґрунтованості постанови суду 1-ої інстанції, оскільки вказане рішення прийняте з недотриманням вимог діючого КУпАП та за результатами неповного дослідження доказів.
Так, з відеозапису події, долученого до матеріалів справи, вбачається, що із відеозаписів (3 окремі відеофайли) з нагрудної камери відео-реєстратора співробітників поліції видно, що поліцейські зупинили жінку, яка рухалась на електровелосипеді, після зупинки поліцейські запитали у водія чи вживала вона алкогольні напої та запропонували пройти тест на визначення стану алкогольного сп`яніння, вона відмовилась (00:30). Надалі співробітником поліції було роз`яснено, що електровелосипед є транспортним засобом (01:04, 03:45), а тому вона є учасником дорожнього руху, також роз`яснено порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння та наслідки відмови від проходження відповідного огляду як на місці зупинки так і в медичному закладі, зокрема те, що у разі відмови стосовно неї буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за фактом відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку (02:55). Згодом, ОСОБА_1 знову відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я (відео № 6152, час: 0,35), за наслідком відмови поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 , що буде складено щодо неї протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, пізніше було оголошено протокол, від підпису якого вона відмовилась, а також відмовилась від підпису в направленні на огляд та акті огляду (відео № 6156), при цьому поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 , що вона має право надати пояснення, від чого вона також відмовилась, в подальшому поліцейським заборонено останній керувати транспортним засобом.
З огляду на викладені на відеозапису обставини, поліцейськими було встановлено, що ОСОБА_1 керувала саме електровелосипедом марки «Forte», що також вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення та доданої до нього довідки за ст. поліцейського СРПП ВП № 2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області Гуркуша О.О. від 21.04.2025 (а.с. 8).
Вказане також підтверджується наданим стороною захисту під час апеляційного розгляду справи товарним чеком № 25172 від 17.05.2024 про придбання вказаного електровелосипеду марки «Forte FR500».
Окрім того,як вбачається з інструкції з експлуатації саме акумуляторного велосипеду марки «Forte FR500»,вказаний електровелосипед оснащений педалями.
Статтею 121 КУпАП визначено, що під транспортними засобами, зокрема у ч.ч. 1-4 ст. 130 КУпАП, слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.
При цьому, відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, серед іншого, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Згідно із п. 1.10 ПДР України, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Велосипед - транспортний засіб, крім інвалідних колясок, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому (абз. 16 п.1.10 ПДР).
У постанові Верховного Суду у справі № 127/5920/22 від 15.03.2023 вказано, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має. 
При цьому, відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Окрім того, відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» №2956-IX від 24.02.2023 низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів
При цьому, апеляційний суд зазначає, що водіями відповідно до приписів п.1.10 ПДР вважаються не лише особи, які керують механічними транспортними засобами, тобто, які обладнані електродвигуном потужністю понад 3 кВт, а й тими транспортними засобами, які не перевищують таких параметрів потужності, отже, в наведеній частині доводи сторони захисту підлягають відхиленню.
Водночас, системний аналіз наведеного вище законодавства, свідчить про те, що встановлений на велосипеді електричний двигун переводить його в категорію електричних транспортних засобів лише у разі приведення його в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії.
Таким чином, за обставин, встановлених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і зібраними в ході апеляційного розгляду справи доказами, зокрема щодо керування ОСОБА_1 саме електровелосипедом, який оснащений не лише електродвигуном, але ще й педалями, тобто може приводитись у рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому, апеляційний суд дійшов стійкого переконання, що такий транспортний засіб не відносить до категорії електричних транспортних засобів, а отже доводи сторони захисту в наведеній частині є обґрунтованими.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що за порушення ПДР велосипедистами передбачена адміністративна відповідальність ст. 127 КУПАП.
В свою чергу апеляційний суд, не вбачає в діях велосипедиста ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.127 КУпАП, якою встановлено адміністративну відповідальність осіб, які керують велосипедами в стані сп`яніння, з огляду на те, що факт керування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння матеріалами справи не підтверджено, а навпаки спростовано результатами токсикологічного дослідження КП «Одеський обласний медичний центр психологічного здоров`я» ООР № 425 від07.05.2025, при проведенні якого у крові ОСОБА_1 не виявлено етанол (а.с. 19).
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази інших порушень ОСОБА_1 ПДР як велосипедистом, тому апеляційний суд не вбачає підстав для її притягнення до адміністративної відповідальності. 
Водночас, інші доводи сторони захисту апеляційний суд відхиляє, як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.
За таких обставин висновок суду 1-ої інстанції про наявність в діях водія електровелосипеду ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є помилковим, оскільки він не ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному дослідженні всіх обставин справи.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.
Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.
Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена допустимими та достовірними доказами. 
У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
За таких обставин, апеляційна скарга захисника Кузнєцової Т.А. підлягає задоволенню, а провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП,у зв`язку із відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Кузнєцової Т.А., в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Постанову Захарівського районного суду Одеської обл. від 24.06.2025 про накладення стягнення на  ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – скасувати та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях складу зазначеного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду     О.В. Копіца