ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
24 березня 2026 року
м. Харків
справа № 641/9402/21
провадження № 22-ц/818/1696/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення комунальних платежів, -
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Слобідського районного суду м.Харкова від 03 листопада 2025 року, постановлене суддею Курганниковою О.О.
в с т а н о в и в:
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 , та ОСОБА_2 , як правонаступника після померлої ОСОБА_4 сплату за комунальні послуги по утриманню житлового приміщення у розмірі 26730 грн. за період з вересня 2019 р. по листопад 2021 року та інфляційні витрати за період з листопада 2021 року по червень 2024 року у розмірі 10867 грн з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.
Рішенням Слобідського районного суду м.Харкова від 03 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги в порядку регресу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 18798, 60 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги в порядку регресу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 15197, 40 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір у розмірі 1165 гривень 56 копійок. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 953 гривень 64 копійки. В решті частині позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі відповідачі просять рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; Зазначають, що суд не взяв до уваги сплачені відповідачами кошти за комунальні послуги, судом невірно здійснено розрахунок заборгованості. Судом не здійснено розрахунку індексу інфляції, тому апелянт позбавлений можливості перевірити його обґрунтованість. Також наголошують, що позивачка чинить перешкоди у проживанні в квартири.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за період з вересня 2019 р. по листопад 2021 року ОСОБА_2 сплачувала комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_1 , оскільки квартира належить трьом співвласниками то понесені позивачкою витрати по оплаті комунальних послуг підлягають стягненню пропорційно із усіх власників. Також наявні підстави для стягнення інфляційних втрат.
Судова колегія не може в повній мірі погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Матеріали справи свідчать про те, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності вбачається , що позивач ОСОБА_1 є власником 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 . на підставі договору дарування від 16.01.2020 року та на підставі договору про поділ майна подружжя від 20.12.2011 року.
Власниками іншої частини (2/3) квартири зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі продажу від 25.09.2009 р. (а.с. 14).
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Свідоцтво про право на спадщину, а саме 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 . отримав ОСОБА_3 (т. 1 а.с.185)
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.04.2025 року залучено у якості співвідповідача ОСОБА_2 , як правонаступника після померлої ОСОБА_4 . 
Згідно інформаційної довідки з реєстру територіальної громади м. Харкова від 29.11.2021 р. місце проживання/ перебування осіб , яких зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 зазначені, зокрема, сторони у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с. 11).
Обґрунтовуючи підстави позову, позивачка посилалась на те, що у зв`язку з ухиленням відповідача від сплати комунальних послуг, позивачці завдано шкоду, оскільки за період з вересня 2019 року по листопад 2021 року, нею сплачено комунальні послуги на суму 40 100 грн.
Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам. Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу.
Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.
Матеріали справи свідчать про те що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 з розміром частки по 1/3 кожній.
Оплата за надання житлово-комунальних послуг у вказаній квартирі – є неподільним зобов`язанням.
Тому у сторін виник солідарний обов`язок по оплаті за такі послуги.
За період з вересня 2019 року по листопад 2021 року, позивачем ОСОБА_1 здійснено оплату житлово- комунальних послуг на утримання квартири (квартплата та опалення ), яка находиться за адресою: АДРЕСА_3 ,що підтверджується копіями квитанцій про сплату, на загальну суму 37928,34 грн. (т. 1 а.с. 15-36).
Позивачкою надано належні та допустимі доказів на підтвердження того, що нею виконувався обов`язок зі сплати комунальних послуг, нарахованих за період з вересня 2019 р. по листопад 2021 року, тому сума сплачених платежів ОСОБА_4 в розмірі 37928,34 грн. підлягає поділу між трьома співвласниками. Тобто кожний із співвласників мав сплатити по 12642,78 грн. відповідно до розміру своєї частки у праві власності на квартиру.
При цьому на а.с. 196-216 т.с.1 містяться квитанції про оплату ОСОБА_2 комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_3 за спірний період у розмірі 12761,90 грн., 1/3 частини якого складає 4253,96 грн.
Вказана сума підлягає вирахуванню в порядку взаємозаліку із сум, що підлягає стягненню на користь позивачки з ОСОБА_2 .
Квитанції про оплату житлово-комунальних поза межами спірного періоду, тобто до 01.11.2019 року та після 30.11.2021 року та за іншою адресою судова колегія не приймає.
Таким чином оскільки обидва співвласника вчиняли дії по оплаті комунальних послуг у квартирі АДРЕСА_1 , то шляхом взаємозаліку з ОСОБА_2 на користь позивачки підлягає стягненню сума сплачених нею коштів за житлово-комунальні послуги у розмірі 8388, 81 грн (12642,78 грн - 4253,96). 
Також з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню сума сплачених нею коштів за житлово-комунальні послуги у розмірі 12642,78 грн.
Щодо стягнення з відповідача ст. 625 ЦК України судова колегія зазначає наступне.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (належне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 ЦК України).
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Верховний Суд уже зауважував, що закріплена у пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові (постанова Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц).
При цьому судова колегія звертає увагу, що відповідачі ОСОБА_2 разом із дружиною ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_3 не ухилялися від виконання зобов`язань по оплаті комунальних послуг. Будь-яких зобов`язань або договорів щодо порядку оплати комунальних послуг матеріали справи не містять. Підстав вважати, що відповідачі порушили права позивачки у зв`язку із порушенням строку виконання зобовязань не вбачається.
Згідно з пунктами 4, 5 частини третьої статті 2 ЦПК України одними з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказів, що позивач зверталась до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за відшкодуванням вартості комунальних послуг, сплачених нею, а вони відмовились їх сплатити, матеріали справи не містять.
Тому судова колегія не вбачає підстав для застосування до цих правовідносин ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідачів інфляційних втрата та 3% річних.
Враховуючи вище наведене, рішення суду підлягає зміні, а позовні вимоги частковому задоволенню.
Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 10 статті 141ЦПКУкраїни при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином оскільки позовні вимоги задоволено частково, то за подання позовної заяви з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 189,95 грн, апеляційна скарга також задоволена частково тому з позивачки на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у сумі 1382,68 грн, шляхом взаємозаліку з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у сумі 1382, 68 грн.
З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 286,29 грн, його апеляційна скарга також задоволена частково, тому з позивачки на його користь підлягає стягненню судовий збір у сумі 979,43 грн, шляхом взаємозаліку з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у сумі 693,14 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Рішення Слобідського районного суду м.Харкова від 03 листопада 2025 року – змінити.
Позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8388, 81 грн. 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 12642,78 грн.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1382, 68 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 639,14 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Головуючий:        О.В. Маміна
Судді:         Н.П. Пилипчук
О.Ю. Тичкова