ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД   РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

20 квітня 2026 року 	Справа № 280/10862/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України
про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08.12.2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, у якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України від 04.04.2025 року №33/д, прийняте у формі витягу із протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;
- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.01.2025 року про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийняти відповідне рішення.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є цивільною дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув в зоні військових дій. Рішенням суду було встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та ОСОБА_2 . Позивач зверталась із заявою про виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця, при цьому рішенням відповідача від 04.04.2025 року №33/д відмовлено у такій виплаті, оскільки заявниця не відноситься до одного з подружжя та не можливо встановити, чи є позивач особою з інвалідністю та перебувала на утриманні загиблого. Позивач вважає вказане рішення позивача протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки позивач має право на вказану виплату та надала всі необхідні документи. З огляду на вказане позивач просила задовольнити позовні вимоги.
11.12.2025 року ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду позовну заяву передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
12.01.2026 року матеріали справи надійшли до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
15.01.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято справу до провадження та відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
04.02.2026 року від Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому саме на цю дату визначається коло осіб, які мають право на призначення одноразової грошової допомоги. Позивачка не надала документів на підтвердження того, що вона входить до кола осіб, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги. Відповідно до наданих документів заявниця не відноситься до одного з подружжя загиблого, який не одружився вдруге, або утриманця померлого військовослужбовця. Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя по справі №337/2680/24 від 02.10.2024 року), яке набрало законної сили 02.12.2024 року, про встановлення факту проживання однією сім`єю, не встановлює факт, що має юридичне значення, про перебування заявниці на утриманні ОСОБА_2 , відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Даним судовим рішенням задоволено заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, як члена сім`ї загиблого, а не факт перебування на утриманні загиблого військовослужбовця. З огляду на вказане відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
04.03.2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що факт спільного проживання ОСОБА_1 з померлим військовослужбовцем ОСОБА_2 однією сім`єю з 2016 року по день смерті, 22.07.2023 року встановлений за правилами ЦПК України Хортицьким районним судом м. Запоріжжя рішенням у справі №337/2680/24 від 02.10.2024 р., яке набрало законної сили 02.12.2024 р. В цьому рішенні судом встановлено, що Позивачка проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу до моменту його смерті, вели спільне господарство, купували разом меблі та побутову техніку, сплачували вартість комунальних послуг. Під час служби ОСОБА_2 у Збройних силах України, вони спілкувалися за допомогою соціальних мереж та месенджерів. Таким чином, цим рішенням підтверджується факт того, що ОСОБА_2 спільно проживав, був пов`язаний спільним побутом, мав взаємні права та обов`язки з позивачкою, тобто вони фактично були подружжям, що дає право позивачці на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 1 ст. 16-1 Закону №2011-XII. Наведене узгоджується з правовими висновками, сформульованими Верховним Судом у постанові від 06.04.2022 у справі №826/9171/16.
20.04.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду справи.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що військовослужбець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №5385 від 26.07.2023 року загинув в зоні військових дій внаслідок вибухової травми (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 15.11.2023 року).
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя №337/2680/24 від 02.10.2024 року, яке набрало законної сили 02.12.2024 року, було встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 2016 року і до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
28.01.2025 року ОСОБА_1 була направлена заява до ІНФОРМАЦІЯ_3 про виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця.
06.05.2025 року надійшла відповідь № с/2441 від ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій її було повідомлено, що відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04.04.25 року №33/д у виплаті відмовлено.
10.06.2025 року ОСОБА_1 була направлена скарга до Міністерства оборони України на відмову ІНФОРМАЦІЯ_3 у виплаті ОГД у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.
22.09.2025 року від ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшла відповідь на скаргу ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відмову у виплаті та документи повернуті на доопрацювання у зв`язку з відсутністю підтвердження факту перебування на утриманні.
30.10.2025 року в інтересах позивача був направлений адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_4 про надання копії протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04.04.25 року №33/д, на який 06.11.2025 року було отримано відповідь та копія вказаного протоколу про відмову у призначенні виплати ОГД у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, оскільки заявниця не відноситься до одного з подружжя та не можливо встановити, чи є позивач особою з інвалідністю та перебувала на утриманні загиблого.
Позивач не погоджується з вказаним рішенням відповідача та вважає його протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою та громадянином України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-ХІІ від 25.03.1993 (далі- Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до абз. другого ст.41 Закону №2232-ХІІ: Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Частина 1 ст.16 Закону України Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011- ХІІ (далі - Закон №2011- ХІІ) встановлює: Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 Закону №2011- ХІІ: Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
[...] загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; [...].
Згідно з п.1 ст. 16-1 Закону №2011- ХІІ: У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
В свою чергу відповідно до чинної на дату винесення спірного рішення ч.4 цієї статті: До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:
[...] жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови, що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; [...].
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначаються постановою КМУ від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі - Постанова №168).
Відповідно до п.2 Постанови №168 : Особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через три роки після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень.
Таким чином, з процитованого вище законодавства випливає, що один з подружжя який проживав однією сім`єю із загиблим, не перебуваючи у шлюбі, входить у коло членів сім`ї, що мають право на призначення та отримання грошової допомоги, якщо є рішення суду про встановлення цього факту.
Відповідаючи на аргумент відповідача щодо необхідності доведення позивачкою факту перебування на утриманні загиблого, суд вважає невірним тлумачення відповідачем ст.16-1 Закону України «Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині визначення кола осіб, що мають право на грошову допомогу.
Так, відповідно до ст.16-1 Закону №2011- ХІІ утриманці загиблого є окремою категорією осіб, які мають право на отримання грошової допомоги, в той час як позивачка зверталася за допомогою в якості особи, що проживала однією сім`єю з загиблим, які не перебували у шлюбі між собою, на підставі встановленого факту рішенням суду. З огляду на ст.16-1 Закону №2011- ХІІ один з подружжя, який проживав однією сім`єю з військовослужбовцем до його загибелі, та особи, які знаходилися на його утриманні, відносяться до різних категорій осіб, які мають право на призначення та отримання грошової допомоги. Ці категорії є самостійними, окремими та не пов`язаними між собою. Відтак - вимоги відповідача про надання позивачем додаткових документів, які доводять факт перебування на утриманні загиблого військовослужбовця є протиправними.
Також при визначенні кола осіб, які мають право на отримання грошової допомоги, суд вважає хибним застосування відповідачем Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», оскільки відповідно до преамбули цього Закону він визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них. 
Таким чином, Закон України «Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є спеціальним при вирішенні питань нарахування та виплат грошової допомоги військовослужбовцям та членам їх сімей.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про протиправність рішення Міністерства оборони України від 04.04.2025 року №33/д, прийняте у формі витягу із протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Розгляд заяв щодо призначенні одноразово грошової допомоги у зв`язку та прийняти рішення належить до повноважень відповідача. Суд повинен уникати безпідставних втручань у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Натомість, суд наділений повноваженнями здійснювати перевірку правильності таких рішень у контексті застосування нормативно - правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.
Застосовуючи механізм захисту права, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву позивача щодо призначенні одноразово грошової допомоги та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки обставинам та висновків суду у даній справі.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1211,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №ПН168673 від 01.12.2025 року. 
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 1211,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись ст.ст. 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Міністерства оборони України (03168, м.Київ, пр.Повітрофлотський, буд.6, код ЄДРПОУ 00034022) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України від 04.04.2025 року №33/д, прийняте у формі витягу із протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.01.2025 року про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,00 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв