ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/25318/23 пров. № А/857/34611/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді	Матковської З. М.	
суддів -	Гінди О. М.	
 	Гуляка В. В.	
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі №380/25318/23 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,
(головуючий суддя першої інстанції Гулик А.Г., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту рішення 30.01.2024),-
В С Т А Н О В И В :
Головне управління ДПС у Львівській області звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення до бюджету податкового боргу у розмірі 186059,49 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача наявний борг перед бюджетом на загальну суму 186059,49 грн, який він самостійно не сплачує, а тому позивач звернувся до суду з позовом про його стягнення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року позов задоволено повністю. Стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 до бюджету податковий борг у розмірі 186059 (сто вісімдесят шість тисяч п`ятдесят дев`ять)грн 49 коп.
Не погорджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна карга, в якій зазначає, що вважає рішення неправомірними з огляду на поверхневе з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність окремих фактів, які суд визнав встановленими, а також з огляду на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначає, що позивачем було подано позов до Львівського окружного адміністративного суду, де адресою проживання відповідача, згідно виконавчого листа вказано АДРЕСА_1 , однак у виписці з ЄДР, офіційною адресою ФОП ОСОБА_1 вказано АДРЕСА_2 . Така ж адреса, була вказана в декларації від лютого 2022 року, яка була подана ним до ДПІ та у паспорті у розділі реєстрація. Таким чином вважає, що у цій справі не здійснювалося неналежне повідомлення про податкову вимогу відповідача та про час та місце розгляду справи в порушення принципу гласності та відкритості інформації щодо часу та місця розгляду справи, оскільки відповідач тривалий час був позбавлений інформації про існування справи, а також принципу змагальності, оскільки відповідач не мав жодної можливості висловити свої заперечення та доводи щодо суті спору.
Апелянт зауважує, що відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Як свідчить судова практика за загальним правилом повернення надісланої кореспонденції до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання», наведене не є доказом належного інформування, а також не може беззаперечно свідчити про відмову від одержання кореспонденції чи про не знаходження за адресою, повідомленою суду. З огляду на це вважає, що суд мав би пересвідчитися у правильності вказаної позивачем адреси відповідача.
Щодо наявності податкового боргу, то апелянт зазначає, що у рішенні суду не вказано за який період виникла вказана заборгованість і на підставі яких документів розраховувалася позивачем. Натомість у відповідності до декларації поданої у лютому 2022 року відповідач припинив здійснення підприємницької діяльності у зв`язку із оформленням пенсії, і до цього часу жодних документів щодо наявності у нього податкового боргу не отримував, і згідно декларації з лютого 2022 року не здійснював підприємницької діяльності.
Вважає, що судом першої інстанції не перевірено і належним чином не досліджено доказів щодо дійсної суми боргу та належне повідомлення про його існування відповідача. За таких обставин, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що згідно з довідкою про податкову заборгованість № 11265/5/13-01-13-03 від 13.10.2023 за відповідачем рахується заборгованість, яка підлягає стягненню у розмірі 186059,49 грн, а саме з військового збору у розмірі 14256,87грн, податку на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування у розмірі 170442,62грн, адміністративних штрафів та інших санкцій у розмірі 1360 грн.
Позивач направив відповідачу податкову вимогу № 0008130-1303-1301 від 25.05.2023. Згідно з даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 7900073078292 конверт із вказаною податковою вимогою повернувся 07.10.2023 за закінченням терміну зберігання.
У зв`язку із наявністю у відповідача податкового боргу, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідач має заборгованість перед бюджетом на загальну суму 186059,49 грн., яку станом на день розгляду справи відповідач не сплатив та доказів сплати податкового боргу не надав.
Апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції в цій частині з огляду на наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі – ПК України).
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені вказаним Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених вказаним Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених вказаним Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
До загальнодержавних податків належать: податок на прибуток підприємств; податок на доходи фізичних осіб; податок на додану вартість; акцизний податок; екологічний податок; рентна плата; мито ( пункт 9.1 статті 9 ПК України).
Статтею 15 ПК України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з вказаним Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з вказаним Кодексом.
Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з підпунктом 14.1.152. пункту 14.1 статті ПК України погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.
Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений вказаним Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Статтею 36 ПК України визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені вказаним Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.
Податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених вказаним Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку ( пункт 46.1 статті 46 ПК України).
Пунктом 49.1 статті 49 ПК України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені вказаним Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до пункту 56.11 статті 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Пунктом 57.1 статті 57 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого вказаним Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених вказаним Кодексом
У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 вказаного Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу ( пункт 57.3 статті 57 ПК України).
Пунктом 124.1 статті 124 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених згаданим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:
-при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;
-при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення
Згідно з пунктом 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Як встановив суд, відповідач має заборгованість перед бюджетом у розмірі 186059,49грн., яка складається з :
податку на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування - 170 442,62 грн.;
військовому збору - 14 256,87 грн.;
адміністративні штрафи та інші санкції - 1 360,00 грн.
Заборгованість по податку на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування становлять нараховані контролюючим органом суми коштів відповідно до податкових повідомлень-рішень:
-№ 6049/13-01-24-08 від 16.02.2023 р., яким визначено суму грошового зобов`язання розмірі 171 080,58 грн. (несплачений залишок 169 080,58 грн.).
- № 3046/13-01-24-08 від 16.02.2023 р., яким визначено суму грошового зобов`язання розмірі 1360,00 грн.
Залишок несплаченої пені становить 2,04 грн.
Заборгованість по військовому збору становлять нараховані контролюючим органом суми коштів відповідно до податкового повідомлення-рішення № 3050/13-01- 24-08 від 16.02.2023 р., яким визначено суму грошового зобов`язання розмірі 14 256,7 грн.
Залишок несплаченої пені становить 0,17 грн.
Заборгованість по адміністративних штрафах та інших санкціях становлять нараховані контролюючим органом суми коштів відповідно до податкових повідомлень-рішень № 3047/13-01-24-08 від 16.02.2023 р., яким визначено суму грошового зобов`язання розмірі 1020,00 грн.; № 3052/13-01-24-08 від 16.02.2023 р., яким визначено суму грошового зобов`язання розмірі 340,00 грн.
На даний час суми податкових зобов`язань відповідача є узгодженими та у встановлені законом строки до бюджету не сплачені, тобто визнаються сумою податкового боргу.
Згідно п.п.59.1. ст.59 Податкового кодексу України , у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу, в порядку, визначеному для надсилання податкового повідомлення-рішення.
На адресу Відповідача надіслано податкову вимогу від 25.05.2023 року № 0008130-1303-1301.
Станом на день розгляду справи доказів оскарження згаданих податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги в судовому чи в адміністративному порядку відповідач не надав.
Отже, відповідач має заборгованість перед бюджетом на загальну суму 186059,49 грн.
Доказів сплати податкового боргу відповідач не надав.
Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (пункт 95.4 статті 95 ПК України).
Апеляційний суд зауважує, що податкова вимога надсилалась відповідачу за його адресою АДРЕСА_3 . 
Відповідно до п. 42.1. ст. 42 Податкового кодексу України, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) ( п. 42.2. ст. 42 ПК України).
Відповідно до п. 42.5. ст. 42 ПКУ України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. 
Наведене вище спростовує доводи апелянта про неналежне повідомлення його податковим органом наявність боргу.
Оскільки відповідач не сплатив суму боргу, то апеляційний суд вважає, що позивач мав правові підстави для звернення до суду із цим позовом, тому суд першої інстанції вірно його задовольнив.
Апелянт також зазначає, що у лютому 2022 року відповідач припинив здійснення підприємницької діяльності у зв`язку із оформленням пенсії, і до цього часу жодних документів щодо наявності у нього податкового боргу не отримував, і згідно декларації з лютого 2022 року не здійснював підприємницької діяльності.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що в разі незгоди з податковим повідомленням рішенням про нарахування податкового платежу, відповідач мав можливість оскаржити його в адміністративному та/або в судовому порядку. Як видно з матеріалів справи відповідач своїм правом не скористався, строк оскарження ППР сплинув, а податковий борг набув узгодженого характеру.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що предметом розгляду в цій справі є стягнення з відповідача узгодженого податкового боргу, питання правомірності та обґрунтованості прийняття відповідних податкових повідомлень – рішень та податкової вимоги, не віднесене до предмету судового розгляду в цій справі.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача податкового боргу у розмірі 186059,49 грн.
Крім цього, апелянт вказує на те, що йому не було відомо про розгляд справи оскільки суд повідомляв його не за його адресою проживання та реєстрації, а саме за адресою АДРЕСА_1 .
Апеляційний суд зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 171 КАС України, якщо відповідачем у позовній заяві, щодо якої відсутні підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження у справі, вказана фізична особа, яка не є підприємцем, суддя не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
З урахуванням наведеної вище норми, 06.11.2023 р. судом першої інстанції направлено запит до Відділу адресно – довідкової роботи Головного управління ДМС України у Львівській області та відповідно до наданої відповіді від 20.11.2023 р., яка надійшла на адресу суду 06.12.2023 р., місце проживання ОСОБА_1 вказане – АДРЕСА_1 . 
Водночас, як слідує з матеріалів справи, судом першої інстанції копія ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження надсилались відповідачу ОСОБА_1 за двома адресами, зокрема за адресою, вказаною податковим органом у позовній заяві: АДРЕСА_3 та, за адресою, яка надійшла на запит суду: АДРЕСА_1 .
Обидва конверти повернулись на адресу суду із відмітками про повернення з підстав: «за закінченням терміну зберігання» та відповідно «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Отже, за наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Водночас, апеляційний суд встановив, що за подання апеляційної скарги відповідач не сплатив судовий збір.
Ставки судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення визначені Законом України «Про судовий збір» № 3674-VI (далі Закон № 3674-VI).
Частиною 1 статті 4 Закону № 3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно із статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2023 року становить 2684,00 грн.
Адміністративний позов в даній справі містить одну вимогу майнового характеру, а ціна позову дорівнює 186059,49 грн.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI, за подання до суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою – підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відтак, розмір судового збору за подання позовної заяви становить 1860,59 грн (1 відсоток ціни позову).
Розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI, становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 2 790,90 грн (1860,60 * 150%).
Апеляційний суд встановив, що апелянт подав квитанцію від 03.12.2024 № КСМ5-Е705-РВ44-5АМ8 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2740,50 грн.
Однак, згідно з квитанцією від 03.12.2024 № КСМ5-Е705-РВ44-5АМ8, вказані грошові кошти у розмірі 2740,50 грн, сплачені не на рахунок Восьмого апеляційного адміністративного суду, а тому, така квитанція не може бути зарахована як належний доказ сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.
Оскільки при поданні апеляційної скарги судовий збір не було сплачено в повному обсязі (2790,90 грн.), такий необхідно стягнути з апелянта до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Державної судової адміністрації України. 
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі №380/25318/23 - без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Державної судової адміністрації України судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2790 (дві тисячі сімсот дев`яносто) грн 90 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Гуляк