ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2935/26 Справа № 199/6577/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Спаї В.В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 04 грудня 2025 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття,–

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2025 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра із зазначеним позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 10 000,00 грн. щомісяця. 
Позов мотивований тим, що відповідач належне йому нерухоме майно здає в оренду та отримує з цього дохід. Окрім цього, відповідач має рухоме майно, а саме: автомобіль Nissan Rogue, придбаний за час спільного проживання. Отже, факт набуття відповідачем у власність вище зазначеного коштовного майна, на переконання позивача, свідчить про наявність у нього значних фінансових ресурсів, а факт належності йому на праві власності вказаної нерухомості свідчить про наявність фінансових ресурсів для виконання свого батьківського обов`язку з утримання дочки на належному рівні та сплачувати аліменти в тому розмірі, що заявлений у позові. 

Відповідач позов визнав частково, погодившись сплачувати аліменти в розмірі 2 563,00 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд врахувати, що позивач не обґрунтувала розмір суми, яку просить стягнути, а також з чого вона складається та чи може відповідач її сплачувати. 

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 04 грудня 2025 року задоволено повністю.
Вирішено стягувати щомісяця з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., які щорічно підлягають індексації відповідно до закону, починаючи проводити стягнення з 12.05.2025 р., до досягнення дитиною повноліття.
Рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Судові витрати (судовий збір) компенсовано за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення, зменшивши розмір стягуваних аліментів до 4 000 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просила суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з п. 1 ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді, а також оголошенням на веб-порталі Судової влади України.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що сторони у цій справі є батьками неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.

Дитина проживає разом із позивачкою, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, та знаходиться на утриманні позивача (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).
Дитина відвідує приватний дитячий садочок, що підтверджується відповідним договором від 04.03.2025 року, та позивач несе витрати згідно цього договору.
Позивачка не працює, до 22.08.2025 року перебувала у відпустці до погляду за дитиною трирічного віку.
Відповідач офіційно не працевлаштований, однак, в матеріалах справи наявні докази, що свідчать про його фактичний майновий стан. Зокрема, починаючи з 2022 року, відповідач набував у власність транспортні засоби. Водночас, відповідно до даних Державного реєстру фізичних осіб — платників податків щодо джерел і сум доходів, отриманих від податкових агентів та/або самозайнятою особою, а також задекларованого річного доходу, відсутня інформація про отримання ним доходів у періоди з 01.01.2021 по 01.01.2022, з 01.01.2022 по 30.06.2023, з 01.07.2023 по 01.05.2024 та з 01.06.2024 по 30.04.2025.
За повідомленням позивача відповідач є працездатною здоровою особою; він за фахом лікар-стоматолог, займається ортопедією, протезує і відновлює зуби за допомогою протезів, має приватну практику та працює за адресою: АДРЕСА_3 (стоматологічна клініка «Зубний лікар»). За телефоном 096-997-96-03 реєстратура надає інформацію про дні та часи прийому лікаря - стоматолога ОСОБА_1 та повідомляє, що він приймає в порядку живої черги.
Батьки дитини не досягли домовленості щодо розміру аліментів, які сплачуватимуться батьком дитини на виконання його обов`язку утримувати дитину.
Відповідач у суді першої інстанції частково визнав позовні вимоги у сумі - 2 563 грн, тоді як у суді апеляційної інстанції визнав позов частково та вже у розмірі - 4 000 грн.
Беручи до уваги усі наведені обставини та враховуючи заяву одержувача аліментів про визначення розміру аліментів на дитину саме в твердій грошовій сумі, враховуючи найкращі інтереси дитини, необхідність захисту права дитини на належне утримання, з урахуванням її віку, стану здоров`я та потреб, керуючись принципом розумності і справедливості, суд першої інстанції прийшов до висновку про щомісяця з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., які щорічно підлягають індексації відповідно до закону, починаючи проводити стягнення з 12.05.2025 р., до досягнення дитиною повноліття.
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції не може погодитися у повній мірі з урахуванням наступного.
При вирішенні цього спору належить виходити з інтересів дитини, батьками якої є сторони, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України "Про охорону дитинства", Сімейного кодексу України, згідно з якими дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27лютого 1991 року та чинної для України від 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.
У статті 180 СК України закріплено обов`язок батьків утримувати дитину. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
Якщо батьки не забезпечують на достатньому рівні утримання дитини або добровільно не виконують обов`язок по батьківському піклуванню, то чинним законодавством передбачено примусове стягнення аліментів за рішенням суду.

Відсутність офіційних доходів у батьків не звільняють їх від обов`язку утримувати неповнолітню дитину.

Згідно норм Сімейного кодексу України той із батьків, з яким проживає дитина, має право звернутися з позовом про стягнення аліментів на дитину з іншого з батьків.

Враховуючи дійсні норми чинного законодавства - відсутність стабільного заробітку батька/матері дитини не звільняє його/її від виплати аліментів та вжиття всіх необхідних заходів по утриманню неповнолітньої дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на дитину (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів на неповнолітню дитину суд враховує її вік, стан здоров`я та матеріальне становище, а також стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є працездатною особою.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю, або задоволення позовних вимог у випадку ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, зазначених у позові.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Натомість, у матеріалах справи відсутні докази щодо заробітку відповідача.

У відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі також не зазначається розмір доходу відповідача.

Водночас, відповідач у апеляційній скарзі посилаючись на те, що стягнення аліментів є занадто обтяжуючим, суттєво ускладнює його скрутний майновий стан. 
З огляду на відсутність відомостей про розмір заробітку (доходу), доводи апелянта, на які він посилається в апеляційній скарзі, про те, що стягнення аліментів є надмірно обтяжливим та свідчить про його скрутне матеріальне становище, ґрунтуються лише на припущеннях. 
При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про відсутність у нього доходу як такого, оскільки останній є працездатною особою та зобов`язаний вживати заходів для забезпечення власного утримання і виконання обов`язку щодо утримання дитини.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). 
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Колегія суддів приймає до уваги, доводи апелянта про здійснення ним догляду за батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який потребує сторонньої допомоги.
При цьому, судом також враховуються доводи позивача про наявність у батька відповідача ще доньки - ОСОБА_5 .
Крім того, колегія суддів не бере до уваги твердження апелянта про проживання його сестри ОСОБА_5 за кордоном, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.
Колегія суддів, перевіривши викладені в апеляційній скарзі доводи, дійшла висновку, що вони знаходять своє часткове підтвердження в матеріалах справи, а суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів, наведених вище обставин не взяв до уваги. 

Визначаючи розмір аліментів, колегія суддів враховує принципи, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів, а також принципів справедливості та розумності, враховуючи потреби дитини та фінансові можливості відповідача.
З урахуванням встановленого, приймаючи до уваги часткове визнання позову відповідачем у розмірі 4 000 грн, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення щомісяця з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп., які щорічно підлягають індексації відповідно до закону, починаючи проводити стягнення з 12.05.2025 р., до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог – відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На виконання п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо розподілу судових витрат.
Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1. ст. 5 Закону України "Про судовий збір". 
У відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Враховуючи на викладене, колегія суддів приходить висновку щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211, 20 гривень. 

Також колегія суддів звертає увагу позивача, що вона не позбавлена можливості звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, зокрема, на відвідування дитиною приватного дитячого садочка.

Керуючись статтями 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, – 

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 04 грудня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття – задовольнити частково.
Стягувати щомісяця з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп., які щорічно підлягають індексації відповідно до закону, починаючи проводити стягнення з 12.05.2025 р., до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211, 20 гривень. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 квітня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко