РІШЕННЯ
Іменем України

17 березня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/6/26 	

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Авраменко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали позовної заяви 	
за позовом керівника Корюківської окружної прокуратури (15300, м. Корюківка Чернігівської області, вул. Шевченка, 98; код 02910114) в інтересах держави в особі Менської міської ради (код 04061777) 15600, м. Мена Чернігівської області, вул. Героїв АТО, 6	
до Товариства з обмеженою відповідальністю “КОР СЕРВІС ПЛЮС” (код 39361697) 01001, м. Київ, вул. Мазепи Івана, 10	
про стягнення 2 491 156 грн 24 коп.	

за участі представників учасників справи:
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився 
В судовому засіданні прийняв участь прокурор відділу Чернігівської обласної прокуратури Лепська Н.П.
ВСТАНОВИВ: 

05 січня 2026 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява від 26.12.2025 № 51-77-5357вих-25 керівника Корюківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Менської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “КОР СЕРВІС ПЛЮС” про стягнення безпідставно збережених грошових коштів в розмірі 2 491 156,24 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилається на порушення відповідачем вимог чинного законодавства України щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 9,7979 га, кадастровий номер 7423010100:01:004:0072, розташовану в м. Мена Корюківського району Чернігівської області по вул. Сіверський шлях (колишня Леніна), 122, внаслідок чого органом місцевого самоврядування не отримані грошові кошти в сумі 2 491 156,24 грн, які мали б бути сплачені відповідачем як плата за землю у період з 01.01.2024 по 14.08.2025.
Нормативно – правовим обґрунтуванням заявлених позовних вимог позивач визначив ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2026 постановлено:
прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі;
здійснювати розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження; 
призначити розгляд позовної заяви в підготовчому засіданні на 05 лютого 2026 року; 
встановити процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву – протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали. У разі подання відзиву на позов його зміст та порядок подання повинні відповідати ст. 165 Господарського процесуального кодексу України;
роз`яснити відповідачу про його обов`язок зареєструвати Електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС “Електронний суд”;
викликати для участі в судовому засіданні керівника Корюківської окружної прокуратури та повноважного представника Менської міської ради в якості позивача. Повідомити прокурора та позивача, що у разі їх неявки в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ними про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від них надійде заява про розгляд справи за їх відсутності і їх нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору;
викликати для участі в судовому засіданні повноважного представникаТовариства з обмеженою відповідальністю “КОР СЕРВІС ПЛЮС” в якості відповідачів. Повідомити відповідачів, що їх неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду справи.
Позивач належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення призначеного на 05.02.2026 підготовчого засідання, що підтверджується наявною в матеріалах справи роздрукованою з комп`ютерної програми “Діловодство спеціалізованого суду” довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи “Електронний суд”, однак процесуальним правом на участь у ньому не скористався.
15.01.2026 через систему “Електронний суд” до Господарського суду Чернігівської області надійшло клопотання від 14.01.2026 № 04-18/95 позивача про проведення призначеного на 05.02.2026 підготовчого засідання та розгляду справи по суті за відсутності його повноважного представника; одночасно позивач повідомив про підтримання позовних вимог та просив їх задовольнити.
Примірник ухвали суду від 09.01.2026, що направлявся відповідачу на адресу, зазначену в позові і яка відповідає адресі, наявній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, був повернутий до суду у зв`язку з відміткою відповідальної особи відділення поштового зв`язку “Адресат відсутній за вказаною адресою”.
За змістом п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, вказана вище ухвала суду від 09.01.2026, є такою, що отримана відповідачем 16.01.2026, а тому останній є таким, що належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення призначеного на 05.02.2026 підготовчого засідання, однак процесуальним правом на участь у ньому не скористався (як і процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву).
В підготовчому засіданні 05.02.2026, дослідивши зміст позовної заяви та доданих до неї документів, суд підтвердив наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 05.02.2026, зокрема, постановлено:
закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 05 березня 2026 року;
викликати для участі в судовому засіданні представника Менської міської ради в якості позивача. Повідомити позивача, що у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійде заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору;
викликати для участі в судовому засіданні повноважного представникаТовариства з обмеженою відповідальністю “КОР СЕРВІС ПЛЮС” в якості відповідача. Повідомити відповідача, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду справи.
Позивач належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення призначеного на 05.03.2026 судового засідання, що підтверджується наявною в матеріалах справи роздрукованою з комп`ютерної програми “Діловодство спеціалізованого суду” довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи “Електронний суд”, однак процесуальним правом на участь у ньому не скористався.
Примірник ухвали суду від 05.02.2026, що направлявся відповідачеві на адресу, зазначену в позові і яка відповідає адресі, наявній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, був повернутий до суду у зв`язку з відміткою відповідальної особи відділення поштового зв`язку “Адресат відсутній за вказаною адресою”.
Отже, вказана вище ухвала суду від 05.02.2026, є такою, що отримана відповідачем 13.02.2026, а тому останній є таким, що належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення призначеного на 05.03.2026 судового засідання, однак процесуальним правом на участь у ньому не скористався.
В судовому засіданні 05.03.2026 оголошено перерву до 17.03.2026 11:00. 
Ухвалою від 05.03.3026 повідомлено позивача та відповідача про призначення судового засідання на 17.03.2026 о 11:00.
Ухвала суду від 05.03.2026 направлена на адресу відповідача отримана останнім 12.03.2026 згідно повідомлення про вручення поштового відправлення № R068069200366.
11.03.2026 через систему “Електронний суд” до Господарського суду Чернігівської області надійшло клопотання від 11.03.2026 № 04-18/498 позивача про проведення призначеного на 17.03.2026 судового засідання та розгляду справи по суті за відсутності його повноважного представника; одночасно позивач повідомив про підтримання позовних вимог та просив їх задовольнити.
В судовому засіданні 17.03.2026, на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено скорочене рішення. 
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ: 
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за адресою — вул. Сіверський шлях, 6.122, м. Мена, Корюківського (раніше Менського) району, Чернігівської області, на земельній ділянці з кадастровим номером 7423010100:01:004:0072, площею 9,7979 га, розташовані об`єкти нерухомого майна, які з 07.07.2020 належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «КОР СЕРВІС ПЛЮС» на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2020,
Згідно з вищезазначеним договором купівлі-продажу, СВЕСТАЛ ХОЛДІНГЗ ЛТД, який набув права продавця як іпотекодержатель, у зв`язку з невиконанням умов Іпотечного договору від 29.02.2012 ПП «Консалтингова фірма «ПРОМЕТЕЙ», передає у власність TOB «КОР СЕРВІС ПЛЮС»: 
1) комплекс, що знаходиться за адресою: вул. Сіверський шлях (раніше - Леніна), 122, м. Мена, Корюківського (раніше Менського) району, Чернігівської області, а саме: приймальна камера - зазначена в плані "А", загальною площею 2549,09 м2; горизонтальна пісколовка - зазначена в плані "Б", загальною площею 24238,42 м2; лоток Вентури — зазначений в плані "В", загальною площею 804,00 м2; блок ємкостей виробничий (у складі: первинного відстійника з лотком і камерою та аеробного стабілізатора) - зазначений в плані Г, Г-1 загальною площею 1261445,70 м2; аеротенки в очисних спорудах (у складі: аеротенка, аеротенка вторинного 11 ст. з лотком і камерою) - зазначені в плані Г-2, Д загальною площею 978909,79 м2; відстійники вторинні (у складі: відстійника та відстійника вторинного 11 ст. з лотком і камерою - зазначені в плані Г-3, Е, загальною площею 1263482,27 м2; біоставки очисних споруд - зазначені в плані "Ж", загальною площею 1266687,18 м2; камери спорожнення блоку ємкостей зазначені в плані З, И, К, загальною площею 5035,94 м2; контактний резервуар - зазначений в плані Л, загальною площею 23746,79 м2; контейнер для хлору - зазначений в плані М, загальною площею 515,38 м2; мулові ущільнювальні майданчики для очисних споруд - зазначені в плані Н, загальною площею 525529,49 м2; скважина - зазначена в плані П, загальною площею 521271,73 м2; вигрібна яма - зазначена в плані Р, загальною площею 6219,60 м2; котельня з внутрішніми тепломережами для очисних споруд - зазначена в плані С загальною площею 51599,14 м2; зовнішні мережі каналізацій від проммайданчика до очисних споруд - зазначені в плані Т, загальною площею 27345,6 м2; жироловка для очисних споруд - зазначена в плані У, загальною площею 9266,59 м2; очисні споруди дощової води - зазначені в плані 1, загальною площею 102501,79 м2;
2) інше, об`єкти нерухомості, що знаходяться за адресою: вул. Сіверський шлях (раніше - Леніна), 6.122, м. Мена, Корюківського (раніше Менського) району, а саме: головний виробничий корпус - зазначений з плані Б-2, загальною площею 15978,1 м2; адміністративно-побутовий корпус - зазначений в плані А-3, загальною площею 1795,8 м2; цех молочного цукру і допоміжний корпус зазначені в плані В-1, загальною площею 4156,6 м2; котельня - зазначена на плані Л-1, М-1, загальною площею 1284,6 м2; каналізаційно-насосна станція зазначена в плані Н-1, загальною площею 53,7 м2; водопровідна насосна станція - зазначена в плані П-1, загальною площею 132,8 м2; склад реагентів зазначений в плані К-1, загальною площею 83,8 м2; склад — зазначений в плані 3-1, загальною площею 798,5 м2; адміністративно-побутовий корпус, виробничо-допоміжний корпус (АБК) очисних споруд - зазначені в плані О1-1, О2- 1, загальною площею 531,2 м2; конденсаторна — зазначена в плані Й, загальною площею 240,9 м2; прохідна - зазначена в плані Г-1, загальною площею 26,7 м2. 
Рішенням 50 сесії шостого скликання Менської міської ради від 22.10.2015 вулицю Леніна перейменовано на вул. Сіверський шлях. 
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ, у складі Чернігівській області утворено Корюківський район (з адміністративним центром у місті Корюківка) у складі територій Корюківської міської, Менської міської, Сновської міської, Сосницької селищної, Холминської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером 7423010100:01:004:0072, площею 9,7979 га, на якій розташовані вищезазначені об`єкти нерухомого майна, належить на праві комунальної власності територіальній громаді в особі Менської міської ради Чернігівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 33781347230).
Земельна ділянка сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 19.11.2010, якій присвоєно кадастровий номер 7423010100:01:004:0072, визначено площу 9,7979 га, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. 
Менською міською радою 19.08.2022 на адресу TOB «КОР СЕРВІС ПЛЮС» направлявся лист №1344/01-14 щодо необхідність укладання договору оренди на земельну ділянку, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності зазначеного підприємства, який залишено без реагування.
Як вказує прокурор у позовній заяві, відповідач маючи у власності об`єкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: вул. Сіверський шлях, б. 122, м. Мена, Корюківського району, Чернігівської області, протягом тривалого часу не вживає заходи щодо належного оформлення права користування на земельку ділянку під об`єктами нерухомості, грошові кошти за використання земельної ділянки з кадастровим номером 7423010100:01:004:0072 не сплачує, у зв`язку з чим Менською міською радою проведено розрахунок збитків, внаслідок використанням вищезазначеної земельної ділянки без правовстановлюючих документів.
Згідно листа Менської міської ради від 29.10,2025 встановлено, що відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та даних Національної кадастрової системи та системи документообігу «ДокПроф», якщо витяги з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 7423010100:01:004:0072 за 2021-2023 роки не формувалися, то надати інформацію про значення нормативної грошової оцінки спірної земельної за 2021-2023 роки або копії раніше отриманих витягів не є можливим.
Водночас, відповідно до витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 7423010100:01:004:0072, нормативна грошова оцінка земельної ділянки у 2024 році становила 18 366 115,75 грн, у 2025 році - 20 570 049,64 грн.
Рішеннями 7 сесії 8 скликання від 30.06.2021 №322 та 48 сесії 8 скликання від 29.05.2024 №293 Менської міської ради встановлено ставки орендної плати за землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості) - 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Рішенням виконавчого комітету Менської міської ради від 26.03.2021 №82, зі змінами, внесеними рішеннями від 20.05.2022 №86, від 27.02.2023 №45, від 08.11.2023 №326, від 27.06.2024 №135 створено комісію з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам.
На засіданні комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам від 14.08.2025 проведено розрахунок збитків, заподіяних Менській міській раді TOB «КОР СЕРВІС ПЛЮС» за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів загальною площею 9,7979 га з кадастровим номером 7423010100:01:004:0072, на підставі витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2024-2025 роки. 
Згідно з актом визначення розмірів збитків, заподіяних TOB «КОР СЕРВІС ПЛЮС» внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, сума нарахувань за період з 01.01.2024 по 14.08.2025 становить 2 491 156,24 грн.
Рішенням виконавчого комітету Менської міської ради від 28.08.2025 №173 затверджено акт визначення розміру збитків, заподіяних Менській міській раді TOB «КОР СЕРВІС ПЛЮС» внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів.
Менською міською радою до TOB «КОР СЕРВІС ПЛЮС» 01.09.2025 направлено лист щодо необхідності сплати заподіяних збитків, внаслідок використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів, однак, відповідь на вказаний лист до Менської міської ради не надходила, заподіяні збитки у добровільному порядку не відшкодовано, що підтверджується листом Фінансового управління Менської міської ради від 22.10.2025.
Прокурор у поданій позовній заяві зазначає, що TOB «КОР СЕРВІС ПЛЮС», не оформивши право користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій розташоване належне йому майно, як фактичний користувач земельної ділянки використовувало її у період з 01.01.2024 по 14.08.2025, без належних на те правових підстав, і без сплати орендної плати у загальній сумі 2491156,24 грн, що є безпідставно набутими та збереженими коштами за користування земельною ділянкою площею 9,7979 га з кадастровим номером 7423010100:01:004:0072, у зв`язку з чим зобов`язане їх відшкодувати позивачу - власнику цієї земельної ділянки, тобто Менській міській раді.
Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Статтею 53 Господарського процесуального кодексу України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, що знаходяться на території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст відповідно до ст. 83 ЗК України, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Відповідно до положень статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
Таким чином, належним позивачем у даній справі є Менська міська рада, у комунальній власності якої перебуває земельна ділянка, яку без належно оформленого та зареєстрованого права оренди використовувало TOB “КОР СЕРВІС ПЛЮС”, в результаті чого до місцевого бюджету не надійшли безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 2 491 156,24 грн.
Міські ради, відповідно до закону, від імені та в інтересах територіальної громади повинні здійснювати контроль за надходженням коштів від використання землі у межах територіальної громади та не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування.
Право власності на землю територіальної громади захищається на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Heyкладення та несвоєчасне укладення суб`єктами господарювання договорів оренди землі призводить до втрат коштів місцевого бюджету.
Інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав і свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізується у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.
У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття “інтереси держави”, визначив, що державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі “Ф.В. проти Франції” (F.W. v. France), 31.03.2005 року, заява №61517/00, §27).
Європейський суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.
Враховуючи викладене, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).
Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом,
Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (частини З, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, частина З статті 23 Закону України “Про прокуратуру”).
Перший “виключний випадок” передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
“Нездійснення захисту” виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
“Здійснення захисту неналежним чином” виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави (постанова Верховного суду справа № 639/898/19 від 04.12.2019).
З аналогічних питань Верховний Суд України та Верховний Суд висловили свою позицію на користь прокурора та позивача (постанова від 14.09.2016 у справі № 6-2588цс15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).
Враховуючи те, що предметом позовних вимог є стягнення недоотриманих Менською міською радою доходів у вигляді орендної плати, внаслідок використання TOB “КОР СЕРВІС ПЛЮС” земельної ділянки за адресою: вул. Сіверський шлях, 11, м. Мена, Корюківського (раніше Менського) району, Чернігівської області, площею 9,7979 га з кадастровим номером 7423010100:01:004:0072, вбачаються підстави для представництва у суді інтересів Менської міської ради, визначені ст. 131-1 Конституції України, ст. 53 ГПК України, ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 зроблено висновок, що незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи органу, уповноваженого на здійснення захисту інтересів держави в суді, про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом до суду через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт незвернення з позовом свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо захисту інтересів держави, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для вжиття заходів реагування та звернення до суду з таким позовом.
Вирішуючи питання наявності підстав для представництва інтересів держави, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 дійшла висновку, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. При цьому, розумність строку визначається з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (п. 38 - 40, 80).
При цьому, господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності (п. 42). 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необгрунтованим (п. 43).
З урахуванням зазначених висновків Великої Палати Верховного Суду окружною прокуратурою 09.10.2025 на адресу Менської міської ради було направлено лист № 51-77-4236вих-25 в порядку ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, в якому акцентувалась увага на наявності підстав для захисту, інтересів територіальної громади та необхідності вжиття заходів цивільно-правового характеру щодо стягнення недоотриманих коштів у вигляді орендної плати до місцевого бюджету з TOB “КОР СЕРВІС ПЛЮС”.
У відповіді на вказаний лист прокуратури Менська міська рада повідомила, що не зверталась та не буде звертатися до суду з позовом про стягнення коштів, у зв`язку з відсутністю фінансування. Вказане свідчить про бездіяльність уповноваженого органу.
Таким чином, при пред`явленні вказаного позову до суду Корюківською окружною прокуратурою в повному обсязі виконано вимоги ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”.
Відповідно до ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор попередньо, до звернення до суду, повідомив Менську міську раду про представництво інтересів територіальної громади.
Земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом (далі - ЗК) України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 ЗК України). 
За Земельним кодексом України користування земельною ділянкою може носити постійний характер та строковий. Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ст. 92 ЗК України), строкове користування є право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст. 93 ЗК України). 
Орендар набуває право оренди землі на підставі відповідного договору оренди для виникнення права оренди земельної ділянки є відповідний договір оренди. За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 120 цього Кодексу (у редакції, чинній на час набуття відповідачем права власності на майно, розташоване на спірній земельній ділянці) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. 
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. 
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20 та у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі №922/2060/22. 
Отже, перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч.2 ст. 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (п. "е" ч.1 ст. 141 цього Кодексу).
Із належних доказів, що містяться в матеріалах справи, судом встановлено, що відповідач є власником об`єкту нерухомого майна, а саме будівлі та споруди, що знаходиться на земельній ділянці комунальної форми власності площею 9,7979 га з кадастровим номером 7423010100:01:004:0072.
Власником земельної ділянки площею 9,7979 га з кадастровим номером 7423010100:01:004:0072 є територіальна громада в особі Менської міської ради, у відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру, земельна ділянка сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 19.11.2010 та присвоєно кадастровий номер 7423010100:01:004:0072 і визначено площу 9,7979 га.
Одним із обов`язків землекористувача є обов`язок сплачувати земельну плату або податок (ст. 96 ЗК України). 
В силу статті 206 Земельного Кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції). 
З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття земельний податок і орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності. 
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положеннями частини першої статті 21 Закону України “Про оренду землі” визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. 
Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, врегульовані главою 83 Цивільного кодексу України.
За приписами частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
За змістом положень глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Наведені висновки щодо застосування норм права викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18) та від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18).
Таким чином, положення глави 15 (Право користування землею), статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19. 
Таким чином, із дня набуття права власності на майно Товариство з обмеженою відповідальністю “КОР СЕРВІС ПЛЮС”, як власник такого майна (з 2020 року), став фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований це майно, тому у відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташовано майно. 
Для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна, безпідставно збережених коштів орендної плати згідно із статтями 1212-1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований необхідно, насамперед, з`ясувати: а) чи наявні правові підстави для використання земельної ділянки; б) яка площа земельної ділянки та чи є вона сформованою відповідно до вимог земельного законодавства; в) в якому розмірі підлягають відшкодуванню доходи, пов`язані із безпідставним збереженням майна, розраховані відповідно до вимог земельного законодавства, а саме на підставі нормативної грошової оцінки землі.
Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 922/981/18, від 09.02.2021 у справі № 922/3617/19.
Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18 неодноразово зазначав, що при розгляді справ про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої плати підлягають встановленню обставини, зокрема, чи є земельна ділянка сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.
Відповідно до статей 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною. 
Згідно зі статтею 284 Податкового кодексу України органи самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.
Відповідно до статті 20 Закону України “Про оцінку земель” за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною і міською радою.
Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України “Про оцінку земель” витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 зазначила, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період. 
Положеннями пунктів 288.5.1, 288.5.2 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу для земельних ділянок, нормативно грошову оцінку яких проведено, не може бути меншою за розмір земельного податку (3 відсотків їх нормативної грошової оцінки) та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки).
Відповідно до даних Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № НВ-7400374292024 від 07.05.2024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7423010100:01:004:0072 становить 18366115,75 грн.
Відповідно до даних Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № НВ-7400890072025 від 30.07.2025 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7423010100:01:004:0072 становить 20570049,64 грн. 
Розрахунок суми безпідставно збережених коштів зроблений на підставі витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки, відповідно до рішення 7 сесії Менської міської ради 8 скликання від 30.06.2021 №322 “Про затвердження ставок орендної плати за земельні ділянки на території Менської міської територіальної громади”, рішення 48 сесії Менської міської ради 8 скликання від 29.05.2024 №293 “Про затвердження ставок орендної плати за земельні ділянки на території Менської міської територіальної громади”.
Судом враховано, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20.
Тобто у відповідача виник обов`язок сплати за користування земельною ділянкою з 07.07.2020 (зареєстровано право власності на нерухоме майно, розташоване на спірній ділянці).
Так, згідно проведеного позивачем розрахунку розмір збитків за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 становить 1469289,26 грн, за період з 01.01.2025 по 14.08.2025 – 1021866,98 грн, а всього 2491156,24 грн.
Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та встановив, що Менською міською радою допущено помилки при розрахунку. Так, сума збитків за період з 01.01.2025 по 14.08.2025, враховуючи нормативно грошову оцінку земельної ділянки за 2025 рік – 20 570 049,64 та ставку орендної плати 8%, становить 1 018 921,91. А отже, загальний розмір збитків становить 2 488 211,17 грн.
Отже, внаслідок порушення відповідачем земельного законодавства, а саме користування землею без належним чином оформленого права, власнику земельної ділянки Менській територіальній громаді нанесені збитки у вигляді безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою площею 9,7979 га, кадастровий номер 7423010100:01:004:0072 в сумі 2 488 211,17 грн. 
З огляду на викладене, зазначені кошти підлягають стягненню з відповідача на користь власника земельної ділянки в порядку передбаченому статями 1212 -1214 Цивільного кодексу України.
Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду 13.04.2021 у справі № 922/1352/20, Постанові Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №199/782/21, від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18). 
Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частин 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
За приписами частин 1 та 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 
Тобто, виходячи зі змісту статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.
З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення безпідставно збережених грошових коштів в розмірі 2 488 211,17 грн.
За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню на користь Чернігівської обласної прокуратури судовий збір в сумі 37 323,17 грн. 
Керуючись ст. 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 
В И Р І Ш И В:
Позов Корюківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Менської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “КОР СЕРВІС ПЛЮС” про стягнення безпідставно збережених грошових коштів в розмірі 2 491 156,24 грн задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “КОР СЕРВІС ПЛЮС” (код 39361697, 01001, м. Київ, вул. Мазепи Івана, 10) на користь Менської міської ради (код 04061777, 15600, м. Мена Чернігівської області, вул. Героїв АТО, 6) 2 488 211,17 грн безпідставно збережених коштів. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “КОР СЕРВІС ПЛЮС” (код 39361697, 01001, м. Київ, вул. Мазепи Івана, 10) на користь Чернігівської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02910114, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) 37 323,17 грн судового збору.
В решті позову відмовити.
Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. 
Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Повне рішення складено та підписано 27.03.2026.

Суддя А.С. Сидоренко