Справа № 133/4821/25
Провадження № 22-ц/801/856/2026
Категорія: 69
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дем`янова Ж. М.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

31 березня 2026 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,
суддів: Матківської М.В., Міхасішина І.В.
з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 
на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Дем`янової Ж.М., 
у справі № 133/4821/25
за позовом  ОСОБА_1 (позивач)
до ОСОБА_2 (відповідач)
про розірвання шлюбу, 
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що між ним та відповідачем 04.09.2004 року було укладено шлюбу, від якого у них народилось двоє дітей. 
Наразі подальше їх спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам їх дітей через рішення, діяння, мотиви та цілі відповідача. На думку позивача, відчуття відповідача, її почуття та емоції, цінності, звички і пріоритети змінились, вона втратила совість, відповідальність, чесність, почуття справедливості та поваги до нього, їх любові та шлюбу та стала аморальною дружиною, оскільки в травні 2025 року була викрита в тому, що систематично його обманювала, приховувала аморальний таємний зв`язок та відносини з іншими чоловіками, тобто вчинила зраду.
Як з`ясувалось пізніше відповідач вийшла за нього заміж через вплив матері, попередні невдалі відносини до шлюбу з іншим, тобто вона не усвідомлювала значення своїх дій та не мала наміру створювати сім`ю. 
З метою збереження, захисту та відновлення себе і власного здоров`я, честі та гідності, самоповаги припинення сімейного життя в брехні просив розірвати шлюбу, укладений між ним та відповідачкою ОСОБА_3 .
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 лютого 2026 року позов задоволено. Вирішено шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований 04.09.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Козятинського районного управління юстиції Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис №145. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 04.09.2004 - розірвати.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення та неповне встановлення судом усіх обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить змінити його мотивувальну частину.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд не встановив дійсні причини розпаду сім`ї та не дослідив докази, що підтверджують подружню невірність і обман з боку відповідача. Вважає, що без встановлення цих обставин у правовому полі існує ризик перекручення причин розірвання шлюбу в майбутньому, у точу числі в очах дитини. 
Зазначає, що для нього офіційне встановлення фактичних причин розпаду сім`ї є важливим для збереження його честі, гідності та батьківського авторитету, а також забезпечення права дитини знати правду про обставини, які вплинули на її сімейну історію та подружнє життя батьків.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу суду позивачем не поданий, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції – частина 3 статті 360 ЦПК України.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 16 березня 2026 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду. 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити. Суду пояснив, що відсутність в оскаржуваному судовому рішенні опису фактичних обставин справи, на які він посилався, як на підставу для позову, а також встановлення дійсних причин розірвання шлюбу, як того вимагає стаття 112 СК України, є істотними недоліками рішення, а тому його мотивувальна частина має бути змінена. 
Відповідач, повідомлена в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилася, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи. 
Встановлені судом першої інстанції обставини
Судом першої інстанції встановлено, що 04.09.2004 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Козятинського районного управління юстиції Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис №145. 
Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 04.09.2004 року.
Після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно спільне прізвище « ОСОБА_4 ».
Позиція апеляційного суд у
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що сім`я сторін існує формально та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх, що має істотне значення. 
При цьому суд вказує, що врахував аргументи позивача, наведені ним в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема, щодо того що сімейне життя між ни та відповідачкою поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги в межах заявлених вимог і доказів, що досліджувалися в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення – без змін з таких підстав. 
Згідно зі статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
За змістом статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до статті 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.
Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Положеннями частин 3, 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до частини 1 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Частиною 3 статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
Згідно з положеннями статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.
Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (стаття 111 Кодексу).
За приписами статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 10, 11 постанови Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 569/458/18.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
З наведених обставин справи вбачається, що позивач просив розірвати шлюб, про що відповідач не заперечувала і рішення суду в частині розірвання шлюбу сторонами не оскаржується.
В доводах апеляційної скарги позивач заперечує проти викладених у рішенні мотивів, стверджуючи про те, що в рішенні з належною деталізацією не встановлено дійсну причину припинення сімейних відносин, якою є подружня зрада відповідачки.
З тексту рішення суду вбачається, що у вступній частині судом наведено зміст позовних вимог та короткий виклад обставини, якими позивач обґрунтовував заявлені позовні вимоги.
Відповідно до частини 4 статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
В мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом вказано на те, що сторони виявили бажання розірвати шлюб й вважають, що подальше збереження його суперечитиме їх інтересам, тобто суд першої інстанції дійсно встановив ті обставини, які є підставою для розірвання шлюбу згідно з частиною 2 статті 110 СК України. 
Щодо повноти встановлення й викладу в мотивувальній частині рішення фактичних обставин, встановлених судом, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції підставно не вдавався в судовому рішенні, як акті правосуддя і підсумковому документі за результатами розгляду справи, до детального аналізу фактичних обставин справи (фактичних взаємин подружжя), а відобразив у рішенні лише узагальнений результат такого з`ясування й дійшов висновку про суперечність подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу інтересам обох з подружжя. 
Більше того, справу розглянуто у відсутність сторін на підставі їх заяв, а відтак суд першої інстанції не досліджував додані позивачем до позовної заяви аудіозаписи, які нібито свідчать про скоєння відповідачкою подружньої зради. 
Апелянт не просив про обов`язкове дослідження даних доказів ні в суді інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, а відповідач заперечувала як проти прийняття таких аудіозаписів як доказів, так і проти тверджень позивача про те, що дійсною причиною розірвання шлюбу є її подружня зрада, а відтак відповідні обставини не можна вважати встановленими в розумінні статті 81 ЦПК України. 
Отже суд установивши, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, при цьому збереження шлюбу вважають таким, що суперечить їхнім інтересам, обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, достатньо мотивувавши своє рішення.
Колегія суддів зауважує, що суд не може цікавитися обставинами приватного життя сторін, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Установлення дійсних причин розірвання шлюбу і фактичних взаємин подружжя має бути здійснено до того ступеню, наскільки це необхідно для установлення можливості подальшого збереження сім`ї.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд розголосив персональні дані неповнолітніх дітей не впливають на правильність прийнятого судом рішення щодо розірвання шлюбу між сторонами у справі, а тому не можуть бути підставою для зміни рішення суду першої інстанції.
Так, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про захист персональних даних» цей закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних. Цей закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.
Електронний примірник судового рішення або окремої думки судді оприлюднюється шляхом надсилання до Реєстру у день його виготовлення засобами АСДС. Реєстраційні відомості, зазначені в п. 3 розділу ІІ Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.
Відповідно до п. 1 розділу 5 Порядку зареєстровані електронні примірники судових рішень та окремих думок суддів протягом трьох робочих днів із дня їх реєстрації в Реєстрі обробляються та знеособлюються в автоматичному режимі в порядку черговості їх надходження.
Образи інформаційних ресурсів Реєстру відкриваються для загального доступу не пізніше наступного робочого дня після завершення оброблення та знеособлення відповідних інформаційних ресурсів Реєстру, окрім образів інформаційних ресурсів, зазначених у пункті 4 розділу II цього Порядку. До таких образів інформаційних ресурсів Реєстру загальний доступ забезпечується через один рік після їх реєстрації в Реєстрі або в інший строк, установлений законом розділ 8 Порядку.
Так, відповідно до ст. 2 ЗУ «Про захист персональних даних» знеособленням персональних даних є вилучення відомостей, які дають змогу прямо чи опосередковано ідентифікувати особу. 
Отже, у ЄДРСР, куди надсилаються судові рішення відсутні прямі ідентифікатори учасників справи, а також інших осіб, що дозволили б пересічному громадянину ідентифікувати їх особу, зокрема, не згадується прізвище, ім`я та по батькові, не зазначається точна адреса місця проживання, тощо. 
Посилання позивача на приписи Закону України «Про захист персональних даних» є помилковим, оскільки його положення регулюють та поширюються на діяльність з накопичення (збирання, підбір, упорядкування тощо), зберігання, обробки та передачі персональних даних володільцем чи розпорядником персональних даних з визначеною метою, встановленням складу цих даних, процедури їх обробки та відповідно до вищевказаного Закону і не стосуються спірних правовідносин.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вказівка у рішення суду про наявність неповнолітньої дитини, зокрема й щодо її дати народження є необхідною, оскільки інакше сторони вправі розірвати шлюб в органах РАГСу. 
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Щодо судових витрат
По справі відсутні підстави для перерозподілу чи відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 лютого 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст постанови складено 02.04.2026 року.
Головуючий         І.М. Стадник 

Судді          М.В. Матківська 

І.В. Міхасішин