МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2026 р.  	№ 400/375/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , , 	
до відповідачів	Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, , Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, , 	
про	визнання протиправним та скасування рішення від 11.08.2025 № 143250023823, зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2026 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про:
визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11.08.2025 № 143250023823 про відмову у призначенні пенсії за віком;
визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 02.01.2026 № 173-26359/К-02/8-1400/26;
зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди навчання в МКІ з 01.09.1982 по 01.03.1988, роботи в ЛОРП з 18.05.1986 по 11.09.1986, роботи на ЧСЗ з 01.08.1987 по 31.08.1987, отримання допомоги по безробіттю з 05.03.2007 по 20.10.2007;
зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України призначити позивачу пенсію за віком з 01.09.2025 та провести відповідний перерахунок.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.08.2025 він подав через вебпортал Пенсійного фонду України заяву про призначення йому пенсії за віком. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11.08.2025 № 143250023823 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком через нібито відсутність необхідного страхового стажу, який за розрахунком органу Пенсійного фонду України становить 29 років 10 місяців. До його страхового стажу не було враховано періоди його навчання з 01.09.1982 по 01.03.1988, роботи з 18.05.1986 по 11.09.1986, з 01.08.1987 по 31.08.1987 та отримання допомоги по безробіттю з 05.03.2007 по 20.10.2007. На думку позивача, йому протиправно не було зараховано до його страхового стажу наведені періоди, оскільки:
період навчання з 01.09.1982 по 01.03.1988 підтверджується дипломом і записами № 7 і № 11 його трудової книжки, а також архівними довідками від 03.11.2025 № 248-а/в і від 03.11.2025 № 248-а/в/1;
періоди роботи з 18.05.1986 по 11.09.1986, з 01.08.1987 по 31.08.1987 підтверджуються записами в його трудовій книжці, і він не отримує і не планує отримувати пенсію від російської федерації, де пенсійний вік для чоловіків становить 65 років;
період отримання допомоги по безробіттю з 05.03.2007 по 20.10.2007 включається до страхового стажу за умови сплати внесків, формальна розбіжність не спростовує факт отримання допомоги по безробіттю.
У відзиві на позовну заяву від 25.01.2026 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області заперечило проти позову і просило в його задоволенні відмовити повністю. Відзив умотивовано тим, що 11.08.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняло за принципом екстериторіальності оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV) у зв`язку з відсутністю в позивача необхідного страхового стажу, а саме: він становив 29 років 10 місяців замість необхідних 32 років. До страхового стажу правомірно не було зараховано періоди навчання позивача з 01.09.1982 по 18.02.1988 (період навчання перетинається з періодами роботи), отримання допомоги по безробіттю з 05.03.2007 по 20.10.2007 (дата призначення допомоги по безробіттю (20.10.2007) не співпадає з датою наказу призначення допомоги по безробіттю (05.03.2007), роботи з 22.04.1996 по 10.06.1999 (печатка, якою завірено записи, не містить код ЄДРПОУ підприємства, що не відповідає Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів від 18.10.1993 № 643), з 01.08.1987 по 31.08.1987 (підставою внесення записів у трудову книжку є довідка ЧСЗ від 03.09.1987, яка відсутня, дати та номери наказів на прийняття та звільнення з роботи відсутні). Крім цього, лист Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 02.01.2026 № 173-26359/К-02/8-1400/26 не є рішенням суб`єкта владних повноважень, безпосередньо не породжує для позивача прав чи обов`язків, а тому не може бути предметом оскарження в судовому порядку.
09.03.2026 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому просило в задоволені адміністративного позову відмовити. На думку відповідача, у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Підтверджений належними документами та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача на дату звернення становив 29 років 10 місяців, що є недостатнім для призначення йому пенсії за віком.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного відповідно до статті 263 КАС України (без виклику сторін у судове засідання), а також витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївські області копію заяви позивача від 03.08.2025 з додатками, на підставі якої прийнято рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11.08.2025 № 143250023823.
До відзиву на позовну заяву від 25.01.2026 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївські області додало витребувані в нього докази.
16.02.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про запропонування позивача надати згоду суду на заміну щодо позовної вимоги про визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11.08.2025 № 143250023823 первісного відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на належного відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, та про витребування у Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області розрахунок страхового стажу позивача (форма РС-право).
24.02.2026 відповідач надіслав до суду витребуваний в нього доказ.
16.02.2026 позивач подав до суду клопотання, в якому надав згоду Миколаївському окружному адміністративному суду на заміну відповідача щодо позовної вимоги про визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11.08.2025 № 143250023823.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 замінено щодо позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11.08.2025 № 143250023823 первісного відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на належного відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, а також розпочато розгляд справи спочатку.
У клопотанні від 18.02.2026 позивач просив суд долучити до матеріалів справи доказ, який долучений до них.
У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС України, суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
Відповідно до диплома НОМЕР_1 , виданого 01.03.1988, позивач з 01.09.1982 по 18.02.1988 навчався Миколаївському ордена Трудового Червоного Прапора кораблебудівному інституті ім. адм. С.Й. Макарова.
Згідно із записами № 5, 6, 10, 26, 27 34-39 трудової книжки позивача НОМЕР_2 , заповненої в 23.08.1983, і вкладиша до неї НОМЕР_3 він:
з 18.05.1986 по 11.09.1986 працював у Зирянському річному порті Ленського об`єднаного річкового пароплавства мрф ррфср;
з 01.08.1987 по 31.08.1987 працював у Чорноморському суднобудівному заводі;
з 22.04.1996 по 10.06.1999 працював у Приватному малому підприємстві «Юрні»;
з 20.10.2007 по 22.07.2007, з 23.07.2007 по 03.08.2007, з 04.08.2007 по 07.10.2007 отримував допомогу по безробіттю та виплату матеріальної допомоги в період професійного навчання.
В архівній довідці Миколаївської філії Миколаївського обласного центру зайнятості від 17.02.2026 № 283/2-26ш зазначено, що позивачу виплачувалась допомога по безробіттю з 20.10.2006 по 23.07.2007, з 04.07.2007 по 08.10.2007, а з 23.07.2007 по 03.08.2007 – матеріальну допомогу в період професійного навчання.
03.08.2025 позивач подав через вебпортал Пенсійного фонду України заяву про призначення йому пенсії за віком.
У зв`язку з тим, що призначення / перерахунок пенсії здійснюється за екстериторіальним принципом, вищенаведена заява позивачки була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке 11.08.2025 прийняло рішення № 143250023823 про відмову у призначенні пенсії (далі – Рішення від 11.08.2025).
Вказане рішення про відмову аргументовано тим, що позивач не має право на призначення пенсії, оскільки у неї відсутній необхідний страховий стаж, визначений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV). Страховий стаж позивачки становив 29 років 10 місяці. До його страхового стажу не зараховано періоди:
навчання з 01.09.1982 по 18.02.1988 згідно диплому від 01.03.1988 НОМЕР_1 , оскільки період навчання перетинається з роботою;
отримання допомоги по безробіттю (запис №34-35), оскільки дата призначення допомоги по безробіттю (20.10.2007) не співпадає з датою наказу призначення допомоги по безробіттю (05.03.2007);
трудової діяльності з 22.04.1996 по 10.06.1999, оскільки печатка, якою завірено записи, не містить код ЄДРПОУ підприємства, що не відповідає «Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів» від 18.10.1993 № 643;
трудової діяльності з 01.08.1987 по 31.08.1987, оскільки підставою внесення записів є довідка ЧСЗ від 03.09.1987, яка відсутня, дати та номери наказів на прийняття та звільнення з роботи відсутні;
період роботи в росії з 18.05.1986 по 11.09.1986, оскільки недотримані вимоги Постанови № 562.
Вважаючи Рішення від 11.08.2025 протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб – члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Абзацом тридцять шостим статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.
Згідно з абзацом першим пункту 1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV цей Закон набирав чинності з 01.01.2004.
Тому страховий стаж за період до 01.01.2004 обчислюється на підставі документів і в порядку, визначених законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, тобто Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Отже, періоди роботи позивача до 31.12.2003 можуть бути зараховані до страхового стажу лише на підставі документів і в порядку, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Пунктами «а» і «д» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується також:
будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;
навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Таким чином, періоди роботи позивача та його навчання у вищих навчальних закладах згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» можуть бути зараховані до страхового (трудового) стажу на підставі документів, що їх підтверджують;
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1 і 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Відтак у разі наявності трудової книжки і диплома страховий стаж за періоди роботи до 31.12.2003 встановлюється на підставі відповідних записів у них.
Відповідно до пункту 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.
Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до 09.06.2021) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з абзацом першим пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
Суд встановив, що у записі № 10 трудової книжки позивача НОМЕР_2 , заповненої в 23.08.1983, заначено відомості про період роботи позивача з 01.08.1987 по 31.08.1987 в Чорноморському суднобудівному заводі на підставі довідки Чорноморського суднобудівного заводу від 03.09.1987, номери і дати наказів про прийняття та звільнення з роботи відсутні.
Записи № 26, 27 трудової книжки позивача НОМЕР_2 , заповненої в 23.08.1983, про трудову діяльність позивача у період з 22.04.1996 по 10.06.1999 засвідчені печаткою Приватного малого підприємства «Юрні», яка не містить код ЄДРПОУ.
Крім цього, у записі № 34 вкладиша до трудової книжки НОМЕР_3 зазначено, що допомога про виплату по безробіттю позивачу розпочата 20.10.2007.
Натомість згідно з архівною довідкою Миколаївської філії Миколаївського обласного центру зайнятості від 17.02.2026 № 283/2-26ш така виплата у дійсності розпочата 20.10.2006. Тобто у вкладиші до трудової книжки помилково зазначено невірний рік початку її виплати (замість 2006 року записано 2007 рік).
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вищенаведені недоліки заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для незарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.
Відтак позивач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача, періоди його роботи згідно з його трудовою книжкою, а саме:
з 01.08.1987 по 31.08.1987 період роботи в Чорноморському суднобудівному заводі;
з 22.04.1996 по 10.06.1999 період роботи в Приватному малому підприємстві «Юрні»;
з 20.10.2006 по 22.07.2007 період виплати допомоги по безробіттю.
Натомість необґрунтованими є позовні вимоги позивача про зарахування до його страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю за період з 08.10.2007 по 20.10.2007, оскільки в цей період він її не отримував. Позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлгяають.
Період навчання позивача з 01.09.1982 по 18.02.1988 у Миколаївському ордена Трудового Червоного Прапора кораблебудівному інституті ім. адм. С.Й. Макарова підтверджується дипломом НОМЕР_1 , виданого 01.03.1988.
Вищевказаний період навчання перетинається з періодами роботи позивача згідно із записами його трудової книжки, а саме: з 23.08.1983 по 01.06.1985, з 05.09.1985 по 01.10.1985, з 18.05.1986 по 11.09.1986, з 01.08.1987 по 31.08.1987, з 13.11.1987 по 14.12.1987. Всі ці періоди відповідно до Форми РС-право за пенсійною справою № 143250023823 зараховані органом Пенсійного фонду України до страхового стажу.
КЗпП України у чинній на той період редакції передбачав можливість одночасної роботи та навчання.
Тому Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправно відмовило у зарахуванні до страхового стажу позивача тих періодів навчання згідно з дипломом НОМЕР_1 , виданого 01.03.1988, які не перетинаються з періодами його роботи.
Тобто до страхового стажу позивача повинен бути зарахований період навчання з 01.09.1982 по 22.08.1983, з 02.06.1985 по 04.09.1985, з 02.10.1985 по 17.05.1986, з 12.09.1986 по 31.07.1987, з 01.09.1987 по 12.11.1987, з 15.12.1987 по 18.02.1988.
Що стосується підтвердження стажу роботи та проходження військової служби на російській території, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, укладеної 14.01.1993 (далі – Угода від 14.01.1993) (припинила дію 04.07.2023 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 639 «Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн»), питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Відповідно до абзаців два і три статті 6 Угоди від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на території обох Сторін, взаємно визначається сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність.
Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у встановленому порядку на території держав-учасників Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 р., приймаються на території держав-членів Співдружності без легалізації (стаття 11 Угоди від 13.03.1992).
Статтею 13 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що кожен учасник її може вийти із неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди щодо цього учасника припиняється зі спливом 6-ти місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-членів Співдружності, які виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і у випадку її виходу з Угоди держави-члена, на території якого вони проживають.
Згідно із Федеральним Законом російської федерації від 11.06.2022 № 175-ФЗ «Про денонсацію Російською Федерацією Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року» російська федерація денонсувала Угоду від 13.03.1992.
Відтак російська федерація припинила з 01.01.2023 участь в Угоді від 13.03.1992.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з пунктом «b» частини першої статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, складену 23.05.1969, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.
Таким чином, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані (заповнені) роботодавцями на російській території до 01.01.2023, підлягають прийняттю в Україні без легалізації.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відтак у разі наявності трудової книжки страховий стаж за періоди роботи до 01.01.2023 на території російської федерації, встановлюється на підставі відповідних записів у ній.
До 17.08.1993 в Україні була чинна Інструкції про порядок введення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, дія якої також поширювалась на російську федерацію.
Отже, трудова книжка, яка велася на російській території до 01.01.2023, приймається в Україні без легалізації, і вони є належними документами про підтвердження відповідного стажу роботу.
У постанові від 28.01.2025 у справі № 620/3530/22 Верховний Суд сформував правовий висновок, що відсутність інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації та неможливість їх підтвердження не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії за віком стажу роботи, набутого на підприємствах російської федерації, який підтверджений належними доказами, зокрема записами трудової книжки.
Таким чином, органи Пенсійного фонду України зобов`язані були зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи на російській території на підставі його трудової книжки, яка велася в російській федерації, та / або інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання та архівними установами.
Суд встановив, що дублікат військового квитка позивача НОМЕР_4 був виданий російським військовим комісаріатом 17.12.1999, а запис про його роботу на російській території з 23.02.1998 по 30.08.2000 був зроблений 30.08.2000, тобто до 01.01.2023.
Отже, відповідач протиправно відмовився зарахувати періоди роботи позивача з 18.05.1986 по 11.09.1986 у Зирянському річному порті Ленського об`єднаного річкового пароплавства мрф ррфср.
Таким чином, Рішення від 11.08.2025 є протиправним і позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог щодо зобов`язання орган Пенсійного фонду України призначити позивачу пенсію за віком, то суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Таким чином, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача за сукупності наступних умов:
1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;
2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;
3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;
4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 05.09.2018 у справі № 826/9727/16 і від 04.08.2020 у справі № 340/2074/19.
Враховуючи наявні у матеріалах справи докази, суд не має можливості достовірно стверджувати, що у разі зарахування до страхового стажу відповідних періодів роботи та навчання, позивач матиме право на отримання пенсії за віком.
Тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Крім цього, згідно з абзацом чотирнадцятим пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до абзацу другого пункту 4.3 розділу IV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Таким чином, повноваження щодо зарахування стажу та розгляду заяви особи про призначення пенсії належать тому органу Пенсійного фонду України, який визначений за принципом екстериторіальності.
У зв`язку з тим, що розгляд заяви позивача від 12.06.2025 про призначення / перерахунок пенсії за екстериторіальним принципом здійснило Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, тому саме воно є належним відповідачем щодо позовних вимог про зарахування відповідних періодів до страхового стажу позивача.
Тому не підлягають задоволенню відповідні позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Відповідно до частини другої статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За таких обставин, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області:
1) зарахувати до страхового стажу позивача періоди:
роботи з 18.05.1986 по 11.09.1986, з 22.04.1996 по 10.06.1999;
навчання 01.09.1982 по 22.08.1983, з 02.06.1985 по 04.09.1985, з 02.10.1985 по 17.05.1986, з 12.09.1986 по 31.07.1987, з 01.09.1987 по 12.11.1987, з 15.12.1987 по 18.02.1988;
виплати допомоги по безробіттю з 20.10.2006 по 22.07.2007;
2) повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 03.08.2025 з з урахуванням правової оцінки, наданою судом у цьому рішенні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Квитанцією про сплату від 14.01.2026 № 3627-0744-3948-3813 підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 1064,96 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову з двома основними позовними вимогами. Тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оскільки воно визнано належним відповідачем до всіх позовних вимог.
Керуючись статтями 5, 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області і Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити частково.
2. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11.08.2025 № 143250023823 про відмову у призначенні пенсії за віком.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області:
1) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди:
роботи з 18.05.1986 по 11.09.1986, з 22.04.1996 по 10.06.1999;
навчання 01.09.1982 по 22.08.1983, з 02.06.1985 по 04.09.1985, з 02.10.1985 по 17.05.1986, з 12.09.1986 по 31.07.1987, з 01.09.1987 по 12.11.1987, з 15.12.1987 по 18.02.1988;
виплати допомоги по безробіттю з 20.10.2006 по 22.07.2007;
2) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 03.08.2025 з урахуванням правової оцінки, наданою судом у цьому рішенні.
4. У задоволені решти позовних вимог відмовити.
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судовий збір у розмірі 1064 (Одна тисяча шістдесят чотири) гривні 96 копійок.
6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
8. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
9. Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 );
відповідачі:
Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 14, кв. 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; код ЄДРПОУ 13844159);
Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирський район, Житомирська область, 10003; код ЄДРПОУ 13559341).
10. Повний текст рішення суду складений 10.03.2026.

Суддя В.Г.Ярощук