П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 676/3824/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Драновський Я.В. 
Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б. 
11 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Матохнюка Д.Б. 
суддів: Сторчака В. Ю.  Граб Л.С. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року позовну заяву повернуто особі, яка її подала.
Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Заслухавши суддю –доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.
Так, ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.06.2025 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк - 5 днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору на суму 1211,20 грн, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
На виконання вимог ухвали суду, позивачем надано клопотання, у якому він просить на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнити його від сплати судового збору, до якого додав відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 30.06.2025 за період з квітня 2024 року по травень 2025 року, надані податковим органом. 
Ухвалою суду продовжено позивачу строк для усунення недоліків на 3 дні з дня вручення ухвали та зазначено, що позивачу слід надати суду належні докази на підтвердження майнового стану позивача, із зазначенням інформації про розмір річного доходу за попередній календарний рік, а саме відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (довідку про доходи за 2024 рік), або докази сплати судового збору у встановленому законом розмірі. 
На виконання вимог вказаної ухвали суду, позивачем надано клопотання, у якому він просить на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнити його від сплати судового збору, до якого додав відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 10.07.2025 за період з січня 2024 року по травень 2025 року, надані податковим органом. 
Ухвалою суду відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та продовжено строк для усунення недоліків на 3 дні з дня вручення ухвали. 
12.08.2025 позивачем подано клопотання, в якому він просить відкрити провадження у справі та вирішити спір по суті без сплати судового збору.
Проте, ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року позовну заяву повернуто особі, яка її подала.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, ч. 5 ст. 160 КАС України містить вимоги до позовної заяви, а стаття 161 передбачає документи, що додаються до позовної заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня подання позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з ч. 2 ст. 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Так, підставою для повернення позовної заяви стало те, що у позивачем не надано доказів сплати судового збору. При цьому, судом першої інстанції зазначено про те, що на підтвердження свого майнового стану позивачем надано інформацію про розмір річного доходу за 2024 рік, що складає 28332,00 грн., тоді як розмір судового збору, який необхідно сплатити позивачу, становить 1211,20 грн, що не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік (1416,6 грн), а тому суд відмовив позивачу у звільненні від сплати судового збору.
З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, умови, за яких суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору або відстрочити його сплату та перелік суб`єктів, до яких таке звільнення (відстрочення) застосовується, обумовлені статтею 8 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до статей 1 та 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір – збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору – це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.
Таким чином, судові витрати – це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
Суд також виходить з того, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.
Згідно ч. 1 статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
При цьому, відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частинами 1, 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір" визначено вичерпний перелік умов, за наявності яких суд, враховуючи майновий стан сторони, своєю ухвалою може за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.
Відповідно до ч. 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати, зокрема, у разі:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Аналіз вказаної норми дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 20 вересня 2023 року у справі №120/722/23, від 20 лютого 2020 року у справі №420/1582/19 та від 17 вересня 2020 року у справі № 460/3138/19
Згідно з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 686/114/16-ц, положення Закону України «Про судовий збір» не містять вичерпного й чітко визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи; у кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища.
Водночас відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, суд першої інстанції обмежився лише тим, що розмір судового збору, який необхідно сплатити позивачу, становить 1211,20 грн, що не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік (1416,6 грн), однак не врахував того, що для прожиття, придбання у разі необхідності ліків та іншого позивачу залишається на місяць лише 205,40 грн.
Тобто, судом першої інстанції формально здійснено підхід до вирішення клопотання про звільнення від сплати судового збору, без врахування обставин, які можуть дійсно погіршити матеріальне становище позивача у разі сплати судового збору, тоді як суд першої інстанції не був позбавлений можливості задовольнити клопотання частково та відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.
Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства свідчить, що постановлена передчасно оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права. 
Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року, - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає..

Головуючий	 		Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сторчак В. Ю.    Граб Л.С.