Справа № 308/5665/25

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2026 року         місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: 
головуючого судді - Малюк В.М., 
при секретарі судового засідання – Вереш А.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, заяви адвокатів Ковалець М.І. та Семенович Т.С. про ухвалення додаткового судового рішення, у справі №308/5665/25, за позовною заявою адвоката Ковалець М.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.02.2026 року, позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі - 59 770,05 грн., моральну шкоду в розмірі - 2 000 грн., а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі - 597,70 грн.
27.02.2026 року, представник позивача - адвокат Ковалець М.І. через систему «Електронний суд», у відповідності до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України, подала до суду заяву про стягнення понесених судових витрат, у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професіи?ну правничу допомогу в розмірі 40 000 (сорок тисяч гривень) 00 коп. До заяви долучила докази щодо розміру понесених судових витрат.
04.03.2026 року, представник відповідача - адвокат Семенович Т.С. через систему «Електронний суд», у відповідності до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України, подав до суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл витрат за надання правничоі? допомоги, у якій просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати за надання професіи?ноі? правничоі? допомоги в суді першоі? інстанціі? пропорціи?но розміру задоволених позовних вимог. До заяви долучив докази щодо розміру понесених судових витрат.
У відповідності до ст. 270 ЦПК України суд ухвалює додаткове судове рішення без сторін, оскільки захисники подали суду заяви про розгляд поданих ними заяв у їх відсутності. 
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши подані адвокатами заяви, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в справі докази, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.02.2026 року, позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі - 59 770,05 грн., моральну шкоду в розмірі - 2 000 грн., а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі - 597,70 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розгляду справи.
Згідно п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати;
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.
Таким чином, оскільки при ухваленні судового рішення у справі №308/5665/25 від 25.02.2026 року судом не було вирішено питання про витрати на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про необхідність винесення додаткового рішення у даній справі.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Пунктом 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом ст.26, ч.ч.1,3 вказаного Закону, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
У п.3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року (справа № 1-23/2009), щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Вказаний правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
У тексті позовної заяви міститься орієнтовний розрахунок витрат, які позивач ОСОБА_1 поніс, або планує понести, у зв`язку із розглядом справи Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, а також містилася заява про те, що докази понесення таких витрат будуть подані до суду протягом 5 днів з дня ухвалення рішення у справі.
Судом встановлено, що 13.08.2024 року між позивачем та адвокатом Ковалець М.І. укладено Договір про надання правничої допомоги.
Також встановлено, що фактичний розмір судових витрат - витрат на професійну правничу допомогу, які Шебештян В.І. поніс у зв`язку із розглядом даної справи складає 40 000 гривень 00 коп., що підтверджується долученим до матеріалів справи додатковою угодою від 27.02.2026 року до договору про надання правничої допомоги від 13.08.2024 року, копією акту виконаних робіт від 27.02.2026 року, за договором про надання правничої допомоги від 13.08.2024 року, та розрахунковою квитанцією серії ВШАЧ №275905.
У тексті відзиву на позовну заяву міститься орієнтовний розрахунок витрат, які відповідач ОСОБА_2 поніс, або планує понести, у зв`язку із розглядом справи Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, натомість відсутня заява про те, що докази понесення таких витрат будуть подані до суду протягом 5 днів з дня ухвалення рішення у справі.
Судом встановлено, що 07.05.2025 року між відповідачем та Адвокатом Семенович Т.С. укладено Договір про надання правової допомоги.
Також встановлено, що фактичний розмір судових витрат - витрат на професійну правничу допомогу, які ОСОБА_2 поніс у зв`язку із розглядом даної справи складає 40 000 гривень 00 коп., що підтверджується долученим до матеріалів справи попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, актом приймання-передачі наданих послуг від 04.03.2026 року, та платіжними інструкціями №G706-GPOT-IRF7-2N67 від 07.05.2025 року та №005С-7Р5Е-4633-ЕС1А від 04.03.2026 року
Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, суд, визначаючи суми відшкодування, має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За правилами частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 по справі №922/1163/18).
Слід зауважити про те, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення в разі зазначення фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Суд наголошує на тому, що для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат не є обов`язковими. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
У вимірі обставин справи суд вказує на те, що розглянутий судом спір виник із правовідносин пов?язаних із відшкодуванням шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Правова регламентація спірних правовідносин є чіткою, національне законодавство у відповідній частині труднощів для розуміння не викликає.
Судом враховано кількість процесуальних документів, підготовлених як представником позивача, так і представником відповідача для даної справи, які були незначними та не вимагали від адвокатів витрат надмірних зусиль для їх підготовки.
Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 40 000 грн. витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним зі складністю справи.
Так само, заявлені відповідачем витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000 грн. є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним зі складністю справи.
Відтак з огляду на незначну складність справи суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що заява представник позивача - адвоката Ковалець М.І. про стягнення понесених судових витрат підлягає частковому задоволенню, розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 20 000 грн.
Також, виходячи з критерію пропорційності суд вважає, що заява представник відповідача - адвоката Семенович Т.С. про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл витрат за надання правничоі? допомоги, підлягає частковому задоволенню, розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з позивача, повинен становити 20 000 грн.
Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 258, 260, 270 України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву адвоката Ковалець М.І. про стягнення понесених судових витрат - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну (правничу) правову допомогу, у розмірі - 20 000, 00 грн.
Заяву адвоката Семенович Т.С. про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл витрат за надання правничоі? допомоги - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну (правничу) правову допомогу, у розмірі - 20 000, 00 грн.
В решті вимог заяв відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду      В.М. Малюк