Справа №:755/2381/24
Провадження №: 2/755/219/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"03" березня 2026 р.  Дніпровський районний суд м. Києва в складі: 
головуючого судді - Катющенко В.П.
при секретарях - Онопрійчук Д.П., Мовчан А.С.
за участю: відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до МОТОРНОГО (ТРАНСПОРТНОГО) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ, ОСОБА_1 про стягнення невиплаченої частини регламентованої виплати та відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, - 
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом, у якому просить суд стягнути з МОТОРНОГО (ТРАНСПОРТНОГО) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ на користь ОСОБА_2 невиплачену частину регламентної виплати у розмірі 90 760,12 грн., стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди у розмірі 63 684,59 грн., стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., вирішити питання про розподіл між сторонами судових витрат сторони позивача, у тому числі - 2 755,65 грн. судового збору, 3 000 грн. витрат на складання оцінки заподіяного збитку та 12 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.09.2023 о 19 год. 25 хв водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «FORD FOCUS» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у м. Бровари по вул. Лісовій, 1, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «MITSUBISHI PAJERO SPORT» реєстраційний номер НОМЕР_2 , чим спричинив механічні пошкодження з матеріальними збитками. Унаслідок ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень із матеріальними збитками, відтак позивачеві було завдано шкоди. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2023 у справі № 361/8669/23 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільно - правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП, не була застрахована за умовами договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортів. 
Позивач зазначає, що станом на день пред`явлення позову ОСОБА_1 так і не було здійснено регламентну виплату у належному розмірі на користь позивача, а МОТОРНИМ (ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВИМ БЮРО УКРАЇНИ так і не було відшкодовано завдану позивачеві шкоду у повному обсязі. Станом на дату пред`явлення цього позову Відповідачем-1. Позивач як особа, яка має право на отримання страхового відшкодування (регламентної виплати) за завдану йому шкоду, звернувся до МТСБУ (Відповідач-1) та надав усі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі заяву про страхове відшкодування (регламентну виплату). За результатами розгляду вказаної заяви на користь позивача було здійснено регламентну виплату у неповному розмірі 69 239,88 грн. Розмір вказаної виплати МОТОРНЕ (ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ визнало на підставі звіту № 53382 від 10.10.2023 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ «MITSUBISHI PAJERO SPORT», р.н. НОМЕР_3 , та зобов`язуючої пропозиції ТОВ «АУДАТЕКС УКРАЇНА» з визначення вартості майна (КТЗ «MITSUBISHI PAJERO SPORT», р.н. НОМЕР_2 , у пошкодженому стані, ІД об`єкта: 1202310123606342 від 23.10.2023. Згідно зі Звітом № 53382 від 10.10.2023 вартість відновлювального ремонту КТЗ «MITSUBISHI PAJERO SPORT», р.н. НОМЕР_2 , у зв`язку з пошкодженнями унаслідок ДТП складає 420 906,40 грн.; вартість КТЗ до ДТП складає 267 019,88 грн. Згідно із зобов`язуючою пропозицією від 23.10.2023 вартість КТЗ «MITSUBISHI PAJERO SPORT», р.н. НОМЕР_2 , у пошкодженому стані після ДТП складає 197 780,00 грн.
Оскільки вартість витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, то такий транспортний засіб є фізично знищеним, відтак згідно з розрахунком МОТОРНОГО (ТРАНСПОРТНОГО) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ потерпілій особі (власникові автомобіля станом на день його пошкодження) була сукупно відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП: 267 019,88 грн. - 197 780,00 грн ~ 69 239,88 грн. Позивач зазначив, що вказаний розрахунок, проведений МОТОРНИМ (ТРАНСПОРТНИМ) СТРАХОВИМ БЮРО УКРАЇНИ, є помилковим з огляду на те, що складений на замовлення МОТОРНОГО (ТРАНСПОРТНОГО) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ звіт № 53382 від 10.10.2023 не можна вважати належним, допустимим, достатнім та достовірним доказом, враховуючи той факт, що він виконаний із рядом грубих порушень, а саме: оцінки вартості матеріального збитку яка проведена на дату заподіяння збитку, Акт (Протокол) огляду КТЗ містить лише перелік пошкоджень, однак не детально вказує та не достатньо й перелічує характер і обсяг такого пошкодження або взагалі не містить відомостей про те, яка саме робота із відновлення деталі має бути виконана. Оцінювач вручну ввів вартість деталей без посилання на джерела такої інформації так як, додана до складеного на замовлення МОТОРНОГО (ТРАНСПОРТНОГО) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ звіту № 53382 ремонтна калькуляція включає перелік деталей, вузлів та робіт, частина з яких містить відомості про ціну, що були введені оцінювачем вручну (відмічені у калькуляції зіркою - позначка «*», що вбачається із ремонтної калькуляції) замість внесення наявних у системі «Audatex» усереднених ринкових цін станом на дату ДТП. При цьому, такі позиції зазначені оцінювачем частково без посилань на джерело інформації про їх вартість. Вказане викликає обґрунтований сумнів у дійсності вартостей деталей, вказаних оцінювачем вручну. Позивач виконав покладений на нього обов`язок та надав МОТРНОМУ (ТРАНСПОРТНОМУ) СТРАХОВОМУ БЮРО УКРАЇНИ на огляд автомобіль, а представник МОТОРНОГО (ТРАНСПОРТНОГО) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ оглянув його у строк, що не перевищує 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП (03.10.2023 року), тому на позивача опісля цього не поширювався обов`язок зберігати автомобіль у тому ж стані, у якому він знаходився після ДТП. Відтак останній 19.10.2023 відчужив КТЗ «MITSUBISHI PAJERO SPORT», р.н. НОМЕР_2 , у пошкодженому стані на користь третьої особи на підставі Договору № 19/10/04 комісії на продаж. Вартість КТЗ «MITSUBISHI PAJERO SPORT», р.н. НОМЕР_2 , у пошкодженому стані після ДТП згідно із вказаним Договором за домовленістю сторін визначено як 50 000,00 грн. Таким чином, на момент проведення торгів (аукціону) з визначення ринкової вартості КТЗ «MITSUBISHI PAJERO SPORT», р.н. НОМЕР_2 , у пошкодженому стані автомобіль позивачем вже було відчужено на підставі угоди цивільно-правового характеру, тому останній не міг прийняти вказану зобов`язуючу пропозицію з продажу автомобіля за запропоновану вартість або вмотивовано відмовитися від неї, аби у подальшому вже на цій підставі МОТРНЕ (ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ визначав вартість залишків транспортного засобу у пошкодженому стані. Позивач вказав що, МОТРНЕ (ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ не попереджало його, що автомобіль (без згоди його власника) буде виставлено на продаж шляхом проведення торгів (аукціонів), і взагалі заздалегідь навіть не повідомляв як про такий намір з проведення відповідних торгів (аукціону), так і у подальшому про факт розміщення автомобіля як товару (лоту) на торгах (аукціоні), а про проведення торгів (аукціону) і їх результати МОТОРНИМ (ТРАНСПОРТНИ) БЮРО УКРАЇНИ було повідомлено його вже після відчуження ним транспортного засобу. Також, визначення ринкової вартості залишків колісного транспортного засобу у пошкодженому стані після ДТП з боку МОТОРНОГО (ТРАНСПОРТНОГО) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ було проведено не у нормативний спосіб, визначений Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (не на підставі висновку судового експерта чи звіту оцінювача-автотоварознавця). Згідно зі складеним на замовлення позивача Звітом № 638/10-23 від 10.10.2023 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «MITSUBISHI PAJERO SPORT», р.н. НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту КТЗ у зв`язку з пошкодженнями унаслідок ДТП складає 439 072,03 грн.; вартість КТЗ до ДТП складає 322 624,94 грн.; вартість КТЗ у пошкодженому стані після ДТП складає 98 940,35 грн. Оскільки вартість витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, то такий транспортний засіб є фізично знищеним, відтак потерпілій особі (власникові автомобіля станом на день його пошкодження) має бути сукупно відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП: 322 624,94 грн. - 98 940,35 грн. = 223 684,59 грн. Таким чином з МОТОРНОГО (ТРАНСПОРТНОГО) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ на користь позивача підлягає стягненню недоплачена частина регламентної виплати у розмірі 90 760,12 грн. Згідно зі складеним на замовлення позивача Звітом № 638/10-23 від 10.10.2023 року про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «MITSUBISHI PAJERO SPORT», р.н. НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту КТЗ у зв`язку з пошкодженнями унаслідок ДТП складає 439 072,03 грн.; вартість КТЗ до ДТП складає 322 624,94 грн.; вартість КТЗ у пошкодженому стані після ДТП складає 98 940,35 грн. Оскільки вартість витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, то такий транспортний засіб є фізично знищеним, відтак потерпілій особі (власникові автомобіля станом на день його пошкодження) має бути сукупно відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП: 322 624,94 грн. - 98 940,35 грн. = 223 684,59 грн. Таким чином, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданої шкоди і належним розміром регламентної виплати у розмірі 223 684,59 грн. (фактичний розмір шкоди, що становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП) - 160 000,00 грн. (належний розмір регламентної виплати, що становить ліміт відповідальності МТСБУ - страхову суму за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) = 63 684,59 грн. 
Стосовно моральної шкоди позивач заначив, що належний йому автомобіль КТЗ «MITSUBISHI PAJERO SPORT», р.н. НОМЕР_2 , був основним засобом пересування для Позивача та його родини. Фізичне знищення в ДТП належного останньому автомобіля ОСОБА_1 , що вчинене з грубим порушенням Правил дорожнього руху України, завдало позивачеві сильних душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо знищення майна, а також оскільки йому не лише довелось відмовитися від запланованих, зокрема, сімейних поїздок на відпочинок, але й через у принципі неможливість використовувати автомобіль за призначенням, зважаючи на його повну (тотальну) загибель. Моральна шкода, завдана протиправними діями ОСОБА_1 , внаслідок яких було фізично знищено транспортний засіб Позивача КТЗ «MITSUBISHI PAJERO SPORT», р.н. НОМЕР_2 , за внутрішнім переконанням Позивача, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована у розмірі 20 000,00 грн.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28.02.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 
Копію ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 28.02.2024, разом із копією позовної заяви та додатками до неї, відповідач - МТСБУ отримав 25.03.2024, а відповідач ОСОБА_1 - 16.04.2024, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.
12.04.2024 до суду від відповідача МТСБУ надійшов відзив на позовну заяву, з письмовими доказами на його обґрунтування.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20.06.2024 у даній справі було призначено судову авто-товарознавчу експертизу та провадження у справі зупинено до отримання висновку експертизи.
26.02.2025 з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) до суду надійшов лист, разом із матеріалами справи про залишення ухвали без виконання у зв`язку із не проведенням оплати за проведення судової експертизи.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12.03.2025 поновлено провадження у даній справі.
26.05.2025 від представника позивача ОСОБА_2 - Конюшко Д.Б. надійшла заява про проведення засідання за відсутності сторони позивача.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
24.07.2025 від представника позивача ОСОБА_2 - Конюшко Д.Б. надійшла заява про проведення засідання за відсутності сторони позивача.
22.09.2025 від представника позивача ОСОБА_2 - Конюшко Д.Б. надійшла заява про проведення засідання за відсутності сторони позивача.
19.01.2026 від представника позивача ОСОБА_2 - Конюшко Д.Б. надійшла заява про проведення засідання за відсутності сторони позивача.
Інших заяв по суті справи не надходило.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, зазначив що, МТСБУ провело експертизу та виплатило позивачу страхове відшкодування, а також визначило вартість авто у пошкодженому стані та позивач мав можливість продати авто за пропозицією МТСБУ, однак здійснив продаж за 50 000 грн, що на його думку є сумнівним. Вважає, що позивач не надав доказів, що виплачена МТСБУ сума відшкодування є неправильно. Наданий позивачем власний звіт, не визнає, оскільки він не є експертизою, а сам позивач відмовився проводити експертизу, що була призначена судом. Вважає, що позивач навмисно не погодився на проведення експертизи, оскільки вона б підтвердила правильність розрахунків МТСБУ. Також вказав, що не визнає і розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, оскільки до нього з моменту ДТП ніхто не звертався та на зв`язок не виходив. 
В подальшому відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися Від представника позивача надійшла заява про розгляду справу у відсутність сторони позивача. У якій останній позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача суд про причини не явки не повідомив.
Суд, вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 , дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що 20.09.2023 о 19 год.25 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом FORD FOCUS д.н.з. НОМЕР_1 рухаючись в м. Бровари, вул. Лісова 1, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу самостійно контролювати його рух, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом MITSUBISHI PAJERO SPORT, д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки.
Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2023 ОСОБА_1 визнано виним у вчинені вказаного ДТП передбаченого ст 124 КуПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.
Станом на день розгляду цієї справи Дніпровським районним судом міста Києва постанова Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2023 у справі № 3361/8669/23 є такою, що набрала законної сили. 
За нормою частини четвертої ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу MITSUBISHI PAJERO SPORT, д.н.з. НОМЕР_2 власником автомобіля є ОСОБА_2 .
Відповідно до полісу № ЕР 216299782 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів MITSUBISHI PAJERO SPORT, д.н.з. НОМЕР_2 застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна», страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 320 000 грн, за заподіяну шкоду майну 160 000 грн, розмір франшизи 2 600 грн. 
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована.
22.09.2023 ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 20.09.2023.
22.09.2023 ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із заявою про страхове відшкодування витрат, які пов`язані із пошкодженням автомобіля.
Задля встановлення розміру регламентної виплати, МТСБУ звернулось до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «БВН ЕВ ГРУП».
Згідно звіту ТОВ «БВН ЕВ ГРУП» від 10.10.2023 № 53382 замовника МТСБУ було проведена оцінка вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу вартість відновлюваного ремонту КТЗ MITSUBISHI PAJERO SPORT, д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту КТЗ MITSUBISHI PAJERO SPORT, д.н.з. НОМЕР_2 , визначена за витратним підходом, складає 420 906,40 грн. Ринкова вартість КТЗ MITSUBISHI PAJERO SPORT, д.н.з. НОМЕР_2 визначена за порівняльним підходом, може складати 267 019,88 грн. На підставі виконаних досліджень та рекомендацій, зроблено висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ після аварійного пошкодження КТЗ MITSUBISHI PAJERO SPORT, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 20.09.2023, дорівнює без врахування ВТВ - 267 019,88 грн.
До вказаного звіту долучено відповідно акт огляду транспортного засобу № 53382 від 03.10.2023 та ремонтна калькуляція від 10.10.2023, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту автомобіля MITSUBISHI PAJERO SPORT, д.н.з. НОМЕР_2 загальна сума ремонту становить 420 906,40 грн., з яких загальна вартість робіт 80 960 грн., загальна сума фарбування 36 608,11 грн., загальна сума запчастин 303 338,29 грн.
Також, суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «БВН ЕВ ГРУП» до звіту від 10.10.2023 № 53382 проведено визначення середньоринкової ціни досліджуваного КТЗ, та визначено, що ринкова вартість досліджуваного КТЗ: MITSUBISHI PAJERO SPORT, д.н.з. НОМЕР_2 , що розрахована порівняльним підходом становить 325 634 грн.
Згідно з зобов`язуючою пропозицією визначення вартості майна (б/в або у пошкодженому стані) за якою можливо продати транспортний засіб за допомогою ТОВ «Аудатекс Україна» було визначено найвищу пропозицію в сумі 197 780 грн, за якою покупець гарантовано придбає об`єкт - автомобіль MITSUBISHI PAJERO SPORT, д.н.з. НОМЕР_2 . В строк до 06.11.2023.
Згідно з довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 22.12.2023 МТСБУ на користь ОСОБА_2 сплатило розмір регламентованої виплати у розмірі 69 239,88 грн, що становить різницю між вартістю матеріального збитку та вартістю транспортного засобу після ДТП.
Згідно висновку Юридичної експертної компанії ОСОБА_4, наданого на замовлення ОСОБА_2 , щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 638/10-23 від 10.10.2023, за результатами проведення дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля MITSUBISHI PAJERO SPORT, д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП, становить 322 624,94 грн, вартість відновлюваного ремонту, без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження - 439 072,03 грн, вартість КТЗ в пошкодженому стані після ДТП - 98 940,35 грн.
До вказаного висновку долучено відповідно протокол огляду КТЗ від 03.10.2023 та ремонтна калькуляція від 20.09.2023, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту автомобіля MITSUBISHI PAJERO SPORT, д.н.з. НОМЕР_2 становить 439 072,03 грн., з яких загальна вартість робіт 80 800 грн., загальна сума фарбування 44 421,76 грн., загальна сума запчастин 313 850,27 грн. 
19.10.2023 між ТОВ «Контракт-Авто» та ОСОБА_2 укладено договір №19/10/04 комісії на продаж автомобіля MITSUBISHI PAJERO SPORT, д.н.з. НОМЕР_2 .
Згідно акту технічного стану та прийому - передачі транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 5869/23/1/003130 від 19.10.2023 продаж транспортного засобу здійснено за 50 000 грн. 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частинами 1-3 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди.
Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).
Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.
Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди передбачені статтями 1166, 1167, 1187 ЦК України, у тому числі завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Частинами 1-2 статті 1166 ЦК України визначено, зокрема, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України).
В той же час, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 статті 1187 ЦК України).
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Отже, особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок ДТП, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.
У даній справі, положення Закону України «Про страхування» та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосовуються в редакціях чинних на момент спірних правовідносин. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування, згідно з положеннями статті 979 ЦК України, одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Законом України «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним з яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкове страхування відповідальності).
Відносини у сфері обов`язкового страхування відповідальності регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Об`єктом обов`язкового страхування відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (згідно зі статтею 5 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Статтею 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що суб`єктами обов`язкового страхування відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.
Отже, страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок ДТП та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм збитків, у тому числі за рахунок МТСБУ у випадках, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Як визначає стаття 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування відповідальності. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту.
Згідно з підпунктом 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», одним з основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
Відповідно до абзаців 1-2 пункту 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.
Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ).
Пунктом 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:
а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;
г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.
Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Відповідач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, а тому, зважаючи на норми законодавства, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі її заподіяння учасниками бойових дій.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Заперечуючи щодо розміру виплаченої МТСБУ регламентованої виплати, яка проведена на підставі звіту ТОВ «БВН ЕВ ГРУП» від 10.10.2023 № 53382 та зобов`язуючої пропозиції, позивач посилається на висновок Юридичної експертної компанії ОСОБА_4, щодо вартості матеріального збитку заподіяного власникові колісно транспортного засобу № 638/10-23.
В той же час, суд вважає, що наданий позивачем висновок Юридичної експертної компанії ОСОБА_4, щодо вартості матеріального збитку заподіяного власникові колісно транспортного засобу № 638/10-23, не є належним доказом вартості матеріального збитку заподіяного в результаті пошкодження в ДТП транспортного засобу MITSUBISHI PAJERO SPORT, д.н.з. НОМЕР_2 .
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
В той же час, позивачем не надано суду висновку експерта з визначення вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу MITSUBISHI PAJERO SPORT, д.н.з. НОМЕР_2 , так і з визначення розміру матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП, так і вартості транспортного засобу після ДТП. Наданий позивачем висновок Юридичної експертної компанії ОСОБА_4 (СОД ФОП ОСОБА_4.), в розумінні положень ЦПК не є висновком експерта, у зв`язку з чим не може бути беззаперечним доказом вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП. При цьому, за клопотанням представника позивача судом була призначена судова транспортно-товарознавча експертиза, яка не була проведена у зв`язку із її не оплатою позивачем. У цій частині суд зазначає, що посилання представника позивача на те, що відповідна оплата вартості призначеної судом експертизи не була здійснена позивачем у зв`язку із зростанням цін вартості судових експертиз в державних експертних установах МЮУ, порівняно із запропонованих сторонами експертних установ, є необґрунтованим, оскільки жодних відомостей які б свідчили про наявність різниці вартості проведення експертного дослідження в різних експертних установах, в тому числі в установах МЮУ, суду не надано. Крім того, в даному випадку відповідач ОСОБА_1 категорично заперечував щодо доручення проведення експертизи Рівненському НДЕКЦ МВС України, як то просив позивач, у зв`язку з чим, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 103 ЦПК України, експертна установа була визначена судом. Крім того. Позивач не оскаржував в апеляційному порядку ухвалу суду щодо призначення у справі експертизи. 
Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження заявлених позовних вимог в частині стягнення з МТСБУ регламентованої виплати в більшому розмірі ніж така виплата здійснена МТСБУ.
Так, визначаючи розмір регламентованої виплати в сумі 69 239,88 грн, МСТБУ виходило з того, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ після пошкодження КТЗ MITSUBISHI PAJERO SPORT, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 20.09.2023, становило 267 019,88 грн, що відповідає вартості транспортного засобу до ДТП. При цьому, вартість транспортного засобу у пошкодженому стані, тобто після ДТП, становило 197 780 грн, що підтверджується зобов`язуючою пропозицією за якою можливо продати транспортний засіб за допомогою ТОВ «Аудатекс Україна» дійсною до 06.11.2023. Вказана пропозиція була надіслана позивачу МТСБУ до кабінету потерпілого 23.10.2023, що підтверджується наданою позивачем перепискою на офіційному сайті МТСБУ. Судом не встановлено будь-яких порушень в діях МСТБУ в частині визначенням розміру матеріального збитку завданого в результаті пошкодження транспортного засобу та в частині визначення розміру регламентованої виплати здійсненої на користь позивача, з огляду на що позовні вимоги ОСОБА_2 до МТСБУ про стягнення регламентованої виплати в сумі 90 760,12 грн. задоволенню не підлягають.
В частині позовних вимог про стягнення із відповідача ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром завданої шкоди і розміром регламентованої виплати, то такі вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Положеннями ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За приписами ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
У постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 643/4161/15-ц (провадження № 61-13692св18) зроблено висновок, що «якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди». 
Як зазначено судом вище, наданий позивачем висновок Юридичної експертної компанії ОСОБА_4 (СОД ФОП ОСОБА_4.), не є висновком експерта, та відповідно не спростовує визначений розмір матеріального збитку на підставі звіту ТОВ «БВН ЕВ ГРУП» від 10.10.2023 № 53382 складеного за замовленням МТСБУ. Так, за звітом ТОВ «БВН ЕВ ГРУП» від 10.10.2023 № 53382, вартість КТЗ MITSUBISHI PAJERO SPORT, д.н.з. НОМЕР_2 , до ДТП становила 267 019,88 грн, за зобов`язуючою пропозицією, дійсною до 06.11.2023, вартість транспортного засобу у пошкодженому стані, тобто після ДТП, становило 197 780 грн, з огляду на що позивач в повній мірі мав можливість задовольнити свої вимоги шляхом продажу пошкодженого транспортного засобу за 197 780 грн, що у сукупності із виплаченою МТСБУ регламентованою виплатою в сумі 69 239,88 грн, складало вартість транспортного засобу до його пошкодження в результаті ДПТ. Цих дій позивач не вчинив, чим відповідно створив передумови цивільно-правової відповідальності винуватця ДТП. Крім того, на підставі договору комісії на продаж та акту технічного стану та прийому - передачі транспортного засобу або його складової частини, позивач здійснив продаж транспортного засобу за 50 000 грн, в той же час доказів реального продажу транспортного засобу, позивачем не долучено, що у сукупності із наведеним вище свідчить про наявність в діях позивач ознак збагачення.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 63 684,59 грн.
Щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 20 000 грн, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення цих вимог, з огляду на наступне.
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007).
У позовній заяві ОСОБА_2 зазначив що, автомобіль КТЗ «MITSUBISHI PAJERO SPORT», р.н. НОМЕР_2 , був основним засобом пересування для позивача та його родини. Фізичне знищення в ДТП належного останньому автомобіля, що вчинене з грубим порушенням ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, завдало позивачеві сильних душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо знищення майна, а також оскільки йому не лише довелось відмовитися від запланованих, зокрема, сімейних поїздок на відпочинок, але й через у принципі неможливість використовувати автомобіль за призначенням, зважаючи на його повну (тотальну) загибель.
Однак, наведені позивачем доводи про негативні наслідки ДТП, як для нього так і для його родини, не доведені жодними доказами у розумінні ст. 76-80 ЦПК України.
Разом із тим, надаючи оцінку вказаним обставинам, суд враховує характер порушення прав позивача, неможливість використання позивачем автомобіля для особистих потреб, у зв`язку з чим вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має становити 1 000,00 грн, що відповідає вимогам розумності і справедливості. 
Надаючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до МСТБУ в повному обсязі, відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині відшкодування майнової шкоди та часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди.
Вирішуючи питання щодо судових витрат понесених сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем подано: договір про надання правової допомоги № 20/12/23 - ЮІІ/ІL від 20.12.2023, укладений між ОСОБА_2 та Конюшко Д.Б. (адвокат), у п. 4.1. якого сторони домовились, що за послуги надані адвокатом клієнт сплачує кошти в розмірі, який визначається в Додатку №1 до цього договору; акт виконаних робіт №1 до цього договору від 31.01.2024, в якому наведені надані адвокатом послуги та їх вартість, що загалом становить 12 000,00 грн, які підлягають сплаті за умови задоволення позову не пізніше 3 робочих днів з дня набрання рішенням законної сили, та квитанцію № 649696026929 від 22.12.2023 про сплату коштів в сумі 7500 грн.
Проте, у долученій квитанції № 649696026929 від 22.12.2023 про сплату коштів в сумі 7500 грн, не зазначено, на користь якої саме особи здійснено платіж, а також відсутні відомості щодо призначення платежу, з огляду на що, такі кошти не підлягають стягненню на користь позивача, як витрати на правничу допомогу.
В іншій частині витрат на правничу допомогу, а саме на суму 4 500 грн, слід також відмовити, оскільки судом не встановлено правових підстав для задоволення позову в частині заявлених вимог про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди.
Таким чином, вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають.
В частині вимог відповідача МТСБУ про стягнення із позивача витрати на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Так, між МТСБУ та адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» 12.10.2021 укладено договір № 4.1/12/10/2012 від про надання послуг у сфері права.
28.12.2021 між МТСБУ та Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП». укладено додаткову угоду до договору про надання послуг у сфері права № 4.1.12-10/2021 від 12.10.2021.
26.03.2024 МТСБУ та Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» укладено додаткову угоду № 1071 до договору про надання послуг в сфері права 4.1/12/10/2012. Згідно до пункту 1 умов договору, замовником передано, а виконавцем прийнято завдання на ведення від імені замовника справи за позовом ОСОБА_2 до МТСБУ. Вартість послуг зазначена в сумі 2 000 грн. Пунктом 2 цієї угоди визначено, що оплата послуг виконавця здійснюється в розмірі, який вказаний в пункті 1 цієї угоди, здійснюється замовником шляхом безготівкового перерахунку коштів на поточний рахунок виконавця протягом п`яти банківських днів з дати підписання сторонами акту про виконані роботи.
В той же, час доказів здійснення оплати наданих послуг та підписання між сторонами акту про виконані роботи, до матеріалів справи не долучено.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у відшкодуванні витрат відповідача МТСБУ на правничу допомогу.
В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 60,56 грн. 
Інші доводи сторін, наведені ними у заявах по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58 (sad) принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 2, 4-6, 10-13, 76-84, 89, 102, 103, 133, 137, 141, 209, 210, 258, 259, 263-265, 267, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) до МОТОРНОГО (ТРАНСПОРТНОГО) СТРАХОВОГО БЮРО УКРАЇНИ (код ЄДРПОУ: 21647131, бул. Русанівський, 8, м. Київ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ) про стягнення невиплаченої частини регламентованої виплати та відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 60,56 грн.
В решті вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Повний текст рішення складено 16.03.2026.
Суддя: