154/452/26 
2/154/716/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
заочне
21 квітня 2026 року м. Володимир
Володимирський міський суд Волинської області
у складі: головуючого - судді Вітера І.Р.,
з участю секретаря судового засідання Багдасарової Л.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

ВСТАНОВИВ:
02 лютого 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі також - позивач, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі також - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальній сумі 115 924,95 гривень. 
Стислий виклад позовних вимог.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та відповідачем було укладено п`ять кредитних договорів, а саме у хронологічному порядку: 26 квітня 2021 року - договір № 2111579603795 на суму 3000,00 грн, 26 квітня 2021 року - договір № 2111641171742 на суму 1200,00 грн, 28 квітня 2021 року - договір № 2111845259215 на суму 4700,00 грн, 30 квітня 2021 року - договір № 2112033293209 на суму 1100,00 грн, 03 травня 2021 року - договір № 2112324462787 на суму 1100,00 грн. 
Позивач зазначає, що на виконання умов вказаних договорів первісний кредитор надав відповідачу кредитні кошти, однак останній належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 
Надалі право вимоги за вказаними кредитними договорами неодноразово відступалося: 01 грудня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступило права вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за договором № 1-12, а 10 січня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило їх Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за договором № 10-01/2023, у зв`язку з чим позивач вважає, що набув статусу належного кредитора у спірних правовідносинах. 
Станом на день формування позовної заяви, відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальний розмір заборгованості за вказаними договорами становить 115 924,95 грн, з яких 11 100,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, 104 824,95 грн - заборгованість за нарахованими процентами, тоді як заборгованість за комісіями, пенею, штрафами, інфляційними втратами та трьома процентами річних позивачем до стягнення не заявлена. 
У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 115 924,95 грн, а також судові витрати, зокрема судовий збір у розмірі 2662,40 грн. У позовній заяві позивач також зазначив про понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн. 
Процесуальні дії та рішення у справі.
Ухвалою від 11 лютого 2026 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання.
Представник позивача до суду не з`явився, у позовній заяві просив справу розглянути за його відсутності. Щодо ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. 
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, однак у судове засідання повторно не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Своїм правом на подання відзиву та доказів на спростування заявлених позовних вимог не скористався.
У зв`язку з повторною неявкою відповідача, відсутністю повідомлення про поважність причин неявки та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, суд відповідно до статті 280 ЦПК України дійшов висновку про можливість провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до положень частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом за доказами сторін.
Судом встановлено, що 26 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2111579603795. Зі змісту цього договору вбачається, що за пунктом 1.1 кредитодавець зобов`язався надати відповідачу кредит без конкретної споживчої мети у сумі 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Відповідно до пункту 1.9 договору граничний строк кредитування становить один рік. За пунктом 1.4 договору проценти за користування кредитом визначені як фіксовані та підлягають нарахуванню у розмірі 2,00 % за кожен день користування кредитом, а після спливу орієнтовного строку повернення кредиту ставка збільшується послідовно на 1,64 %, 1,38 % та 2,65 % залежно від тривалості прострочення. 
З дослідженого судом листа платіжної організації вбачається, що 26 квітня 2021 року на картку, яка належить відповідачу, було здійснено переказ грошових коштів у сумі 3000,00 грн, що підтверджує фактичне надання кредитних коштів за договором № 2111579603795. Зі змісту пунктів 1.5, 1.6, 4.3, 4.4 цього договору також вбачається, що сторони погодили його укладення в електронній формі шляхом підписання заяви-анкети електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. 
Також судом встановлено, що 26 квітня 2021 року між цими ж сторонами укладено кредитний договір № 2111641171742. За пунктом 1.1 цього договору сума кредиту становила 1200,00 грн, а за пунктом 1.9 граничний строк кредитування визначено тривалістю один рік. Пунктом 1.4 договору погоджено фіксовану процентну ставку 2,00 % на день з її подальшим поетапним збільшенням після спливу орієнтовного строку повернення кредиту. З листа платіжної організації вбачається, що 26 квітня 2021 року на картку відповідача було перераховано 1200,00 грн. 
Крім того, судом встановлено, що 28 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2111845259215, за яким сума кредиту становила 4700,00 грн, строк кредитування — один рік, а проценти підлягали нарахуванню за правилами пункту 1.4 договору у розмірі 2,00 % на день з подальшим поетапним збільшенням після спливу орієнтовного строку повернення. З листа платіжної організації вбачається, що 28 квітня 2021 року відповідачу було перераховано 4700,00 грн. 
Також судом встановлено, що 30 квітня 2021 року між первісним кредитором та відповідачем укладено кредитний договір № 2112033293209 на суму 1100,00 грн. Відповідно до пунктів 1.1, 1.4, 1.9 цього договору кредит було надано строком на один рік із нарахуванням процентів за користування кредитом у розмірі 2,00 % на день з подальшим збільшенням після спливу орієнтовного строку повернення. Дослідженим листом платіжної організації підтверджується, що 30 квітня 2021 року на картку відповідача було перераховано 1100,00 грн. 
Крім того, 03 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та відповідачем укладено кредитний договір № 2112324462787 на суму 1100,00 грн. Із його змісту вбачається, що строк кредитування становив один рік, проценти були встановлені у розмірі 2,00 % за кожен день користування кредитом з їх подальшим поетапним збільшенням у разі прострочення. З листа платіжної організації вбачається, що 03 травня 2021 року відповідачу було перераховано 1100,00 грн. 
З досліджених судом договорів убачається, що за пунктом 3.3 у кожному з них передбачено відповідальність позичальника у вигляді пені за порушення зобов`язань щодо повернення кредиту та/або сплати процентів, а за пунктами 3.8 та 4.12 сторони погодили збільшення строку позовної давності за такими вимогами до десяти років. 
Щодо переходу права вимоги судом встановлено, що 01 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір № 1-12, за яким первісний кредитор відступив право вимоги за вказаними кредитними договорами. Надалі 10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір № 10-01/2023, за яким право вимоги за цими ж договорами перейшло до позивача. Матеріали справи також містять акти приймання-передавання реєстрів боржників та витяги з реєстрів боржників до договору № 1-12. 
З досліджених судом розрахунків заборгованості вбачається, що станом на дату їх формування заборгованість відповідача за кредитним договором № 2111579603795 становить 20 790,00 грн, з яких 3000,00 грн — заборгованість за тілом кредиту та 17 790,00 грн — заборгованість за процентами; за договором № 2111641171742 — 21 753,84 грн, з яких 1200,00 грн — тіло кредиту та 20 553,84 грн — проценти; за договором № 2111845259215 — 32 571,00 грн, з яких 4700,00 грн — тіло кредиту та 27 871,00 грн — проценти; за договором № 2112033293209 — 20 278,50 грн, з яких 1100,00 грн — тіло кредиту та 19 178,50 грн — проценти; за договором № 2112324462787 — 20 531,61 грн, з яких 1100,00 грн — тіло кредиту та 19 431,61 грн — проценти. Загальний розмір заборгованості становить 115 924,95 грн, з яких 11 100,00 грн — заборгованість за основним боргом та 104 824,95 грн — заборгованість за процентами. 
Застосовані судом норми права, мотиви та висновки суду.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, а згідно з пунктом 6 цієї ж норми — справедливість, добросовісність та розумність. 
Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з пунктом 1 частини другої цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
За змістом статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. 
Згідно з частинами першою та другою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. 
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Згідно з абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. 
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ — документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту. 
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором — дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. 
Згідно з частинами третьою, четвертою та сьомою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозиція укласти електронний договір може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. 
Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 
Отже, з урахуванням досліджених судом кредитних договорів №№ 2111579603795, 2111641171742, 2111845259215, 2112033293209, 2112324462787, умов їх підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а також відсутності будь-яких доказів оспорення цих правочинів, суд доходить висновку, що між первісним кредитором та відповідачем виникли належні договірні правовідносини. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. 
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Судом установлено, що первісний кредитор на виконання умов кожного з п`яти кредитних договорів надав відповідачу грошові кошти, що підтверджується дослідженими документами про перерахування коштів на банківську картку відповідача. Отже, у відповідача виник обов`язок повернути отримані кредитні кошти та сплатити проценти у строки й на умовах, визначених договорами. 
За змістом статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог — відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. 
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Судом установлено, що відповідач належним чином не виконав зобов`язань за кредитними договорами, кредитні кошти у повному обсязі не повернув, проценти не сплатив, у зв`язку з чим виникла заборгованість, підтверджена дослідженими судом розрахунками. Доказів належного виконання зобов`язань, сплати боргу або заперечень щодо правильності розрахунку відповідач суду не подав. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Дослідженими судом договором № 1-12 від 01 грудня 2021 року, договором № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, актами приймання-передавання реєстрів боржників та витягами з реєстрів боржників підтверджується, що право вимоги за спірними кредитними договорами перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», а тому саме позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах. 
Оцінивши у сукупності досліджені письмові докази, а саме кредитні договори, документи про перерахування грошових коштів, договори відступлення права вимоги, акти приймання-передавання реєстрів боржників, витяги з реєстрів боржників та розрахунки заборгованості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 115 924,95 грн, з яких 11 100,00 грн — заборгованість за основним боргом та 104 824,95 грн — заборгованість за процентами.
Судові витрати.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, як розподілити між сторонами судові витрати. У зв`язку з ухваленням рішення по суті спору суд зобов`язаний вирішити питання про розподіл понесених сторонами судових витрат у даній справі. 
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Оскільки при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, а також понесено витрати на професійну правничу допомогу, такі витрати входять до складу судових витрат у розумінні процесуального закону. 
Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. У матеріалах справи наявні належні письмові докази на підтвердження домовленості сторін про надання правничої допомоги, її вартості та обсягу виконаних робіт саме у цій справі. 
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Дослідженими судом заявкою на надання юридичної допомоги № 1681 від 01 грудня 2025 року та витягом з Акта № 17 про надання юридичної допомоги від 31 грудня 2025 року підтверджується, що АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» надало ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» правничу допомогу саме щодо супроводу стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договорами №№ 2112033293209, 2111845259215, 2112324462787, 2111579603795, 2111641171742, а загальна вартість таких послуг склала 25 000,00 грн. 
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У цій справі витрати на правничу допомогу підтверджені договором, погодженими тарифами, заявкою та актом, а перелік наданих послуг безпосередньо стосується підготовки та супроводу саме цього позову. 
Згідно з частиною п`ятою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач у даній справі відзиву не подав, клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявив, доказів їх неспівмірності не надав, а тому підстав для зменшення таких витрат суд не має. 
Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Оскільки такого клопотання відповідачем не подано, а відповідні доводи та докази суду не надані, питання про зменшення витрат на правничу допомогу не може бути вирішене судом з власної ініціативи. Такий підхід узгоджується з правовими висновками, викладеними, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, а також у подальшій узагальненій практиці Верховного Суду щодо розподілу витрат на правничу допомогу. 
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову — на відповідача; у разі відмови в позові — на позивача; у разі часткового задоволення позову — на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн. 
Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 223, 247, 258, 259, 263–265, 268, 280–284, 354 ЦПК України, статтями 11, 205, 207, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 610, 611, 626, 627, 628, 638, 639, 1049, 1054, 1055 ЦК України, статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», суд, – 
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами – задовольнити повністю. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306) заборгованість за кредитними договорами у розмірі 115 924 (сто п`ятнадцять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) гривні 95 копійок, з яких 11 100,00 грн – заборгованість за основним боргом та 104 824,95 грн – заборгованість за процентами. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок. 
Відповідач має право подати до Володимирського міського суду Волинської області заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Суддя Ігор Вітер