Справа № 509/3792/25 
Провадження № 2/503/292/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:
головуючого-судді Вороненка Д.В.,
за участю секретаря судового засідання Новіцької Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

встановив:
Позивач подав вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що 01.01.2024 року близько 02 год. 40 хв. в с. Лиманка по вул. Перлинна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Fiat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та «Porsche», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої транспортному засобу «Porsche» було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 15.10.2024 року вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. На дату скоєння ДТП відповідач не мала чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В свою чергу цивільно-правова відповідальність потерпілої особи була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № ЕР № 217674456 АТ «СК «ІНГО», термін дії: з 02.11.2023 року по 01.11.2024 року). При цьому, 26.03.2024 року власник пошкодженого транспортного засобу «Porsche», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 повідомила про ДТП та в подальшому звернулася до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди. Згідно звіту автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Porsche», реєстраційний номер НОМЕР_2 , склала 29942,66 грн. Тому 09.09.2024 року, на підставі наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі 26054,92 грн. Окрім того, МТСБУ були понесенні додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 1550,00 грн. Таким чином загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав 27604,92 грн. У зв`язку з чим та для захисту своїх прав позивач пред`явив до відповідача позов шляхом подання до суду через свого представника – Попова В.Є. з використанням системи «Електронний суд» відповідної позовної заяви, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу збитки в розмірі 27604,92 грн, а також стягнути судові витрати у вигляді судового збору сплаченого за подання позовної заяви до суду в розмірі 3028,00 грн.
Також в змісті позовної заяви представник позивача, у відповідності до положень ч.1 ст. 276 ЦПК України, заявив клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та зазначив про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. 
14.07.2025 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області (а.с.33-34) дана справа була передана за підсудністю до Подільського міськрайонного суду Одеської області.
13.08.2025 року матеріали цивільної справи надійшли поштою до Подільського міськрайонного суду Одеської області (а.с.37), а також до останнього надійшов поштою відзив на позовну заяву (відзив) поданий представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Клименком С.Ю. від 07.08.2025 року (а.с.41-49), в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі посилаючись на ті обставини, що викладенні в позовній заяві обставини є необґрунтованими, безпідставними та суттєво порушують права відповідача о огляду на те, що постановою Одеського апеляційного суду від 15.10.2024 року у справі № 509/2231/24 постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.06.2024 року у цій справі було змінено шляхом виключення з резолютивної частини останньої абзац 2 про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП. Тому представник відповідача вважає, що зазначене підтверджує те, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в тому числі встановлення її вини, що в свою чергу виключає саму підставу стягнення з неї заподіяних збитків за позовом про відшкодування шкоди. Натомість матеріали справи не містять в собі доказів неправомірної поведінки відповідача, скоєння нею протиправного діяння і її вини, як особи, яка завдала шкоди. Також представник відповідача зазначив, що остання не вчиняла дорожньо-транспортної пригоди, на яку посилається позивач, зокрема на момент коли, за твердженням позивача, сталася вказана ДТП відповідач не перебувала за кермом будь-якого транспортного засобу, не здійснювала руху, а також не брала участі в дорожньому русі як водій. Фактичних та належних доказів того, що саме відповідач керувала транспортним засобом у зазначений час, позивачем не надано. Документи, які додаються до позовної заяви, не містять жодного прямого чи непрямого підтвердження участі відповідача в події у статусі водія. В свою чергу до самого відзиву додано доказ його надсилання іншому учаснику справи – позивачу в паперовій формі, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та пункту 2 ч.5 ст. 178 ЦПК України, а саме фіскальний чек АТ «Укрпошта» про оплату послуг за пересилання рекомендованого листа № 6770800040169 (а.с.51А).
14.08.2025 року ухвалою Подільського міськрайонного суду Одеської області (а.с.53) дана справа була передана за підсудністю на розгляд до Кодимського районного суду Одеської області.
11.09.2026 року матеріали цивільної справи надійшли поштою до Кодимського районного суду Одеської області (а.с.59).
15.10.2025 року ухвалою суду (а.с.79-81) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу її право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам та отримано позивачем і його представником – Поповим В.Є., у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до їх електронних кабінетів 17.10.2025 року, про що свідчать довідки про доставку електронного документа (а.с.84-85), а відповідачу, у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 та ч.7 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до електронного кабінету її представника – адвоката Клименка С.Ю. 17.10.2025 року, про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с.83). Окрім того копія ухвали була також надіслана судом відповідачу на її адресу, яка була повідомлення суду її представником – адвокатом Клименком С.Ю. у змісті поданої ним заяви по суті справи – відзиву на позовну заяву (а.с.41), на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 178 ЦПК України, тобто у порядку встановленому пунктом 4 ч.6 ст. 272 ЦПК України, про що в сукупності свідчить роздруківка з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» із відомостями про результат надіслання рекомендованого поштового відправлення № R067022276864 та саме рекомендованого поштового відправлення № R067022276864, яке 28.10.2025 року було повернуто поштою неврученим із відміткою про те, що адресат відсутній.
У встановлений судом строки відповідач не скористалася своїми процесуальними правами учасника справи, зокрема клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву (відзив) не подала.
24.11.2025 року представник позивача – Попов В.Є. з використанням системи «Електронний суд» подав відповідь на відзив, в якому просив позовні вимоги задовольнити та стягнути понесені позивачем судові витрати посилаючись на те, що заперечення проти позову висловленні представником відповідача у поданому відзиві є необґрунтованими, оскільки у змісті постанови Одеського апеляційного суду від 15.10.2024 року зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталася саме внаслідок порушення ОСОБА_1 пункту 10.9 ПДР та про те, що на переконання апеляційного суду, зазначені вище докази повністю доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП, а відтак суд апеляційної інстанції погоджуючись із висновком суду 1-ої інстанції та доходить переконання про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП. При цьому, представник відповідача відзначив те, що факт закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення не свідчить про відсутність правових підстав для настання цивільно-правової відповідальності останньої, оскільки така підстава закриття провадження не є реабілітуючою, а тому не спростовує факт наявності її вини в скоєнні ДТП. В свою чергу до самої відповіді на відзив додано докази її надсилання іншому учаснику справи, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43, пункту 2 ч.5 ст. 178 та ч.3 ст. 179 ЦПК України, а саме представнику відповідача – адвокату Клименку С.Ю. 24.11.2025 року в електронній формі до його електронного кабінету в ЄСІТС, що підтверджує квитанція № 5152106, а самій відповідачу ОСОБА_1 у паперовій формі поштою рекомендованим листом № 0411900213220, що підтверджує фіскальний чек АТ «Укрпошта» про оплату послуг за пересилання.
У встановлений судом строки відповідач не скористалася своїми процесуальними правами учасника справи, заперечення не подала.
У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.
13.10.2023 року за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на транспортний засіб Porsche Macan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджує копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 5141 (а.с.11).
При цьому, цивільно-правова відповідальність щодо транспортного засобу Porsche Macan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована АТ «СК «ІНГО» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № ЕР № 217674456, термін дії: з 02.11.2023 року по 01.11.2024 року), про що свідчить зміст копії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 26.03.2024 року (а.с.8) та довідки № 1 від 26.02.2026 року МТСБУ про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих (а.с.26 на звороті). 
01.01.2024 року близько 02 год. 40 хв. в с. Лиманка по вул. Перлинна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Fiat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та «Porsche», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої транспортному засобу «Porsche» було завдано механічних пошкоджень, що підтверджується копією повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 26.03.2024 року (а.с.8) та копією схеми дорожньо-транспортної пригоди від 26.03.2024 року (а.с.9).
06.06.2024 року Овідіопольським районним судом Одеської області у справі № 509/2231/24 було винесено постанову, якою ОСОБА_1 було визнано винною у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків передбачених ст. 38 КУпАП, про що свідчить зміст копії постанови Одеського апеляційного суду від 15.10.2024 року у справі № 509/2231/24 (а.с.5-7) та сама постанова Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.06.2024 року, яка знаходиться у публічному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
При цьому, мотивувальна частина зазначеної постанови містить в собі висновок про те, що ОСОБА_1 слід визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП.
15.10.2024 року Одеським апеляційним судом, за результатом апеляційного перегляду вище зазначеної постанови, було винесено постанову (а.с.5-7), якою постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.06.2024 року було змінено, а саме з резолютивної частини постанови абзацу 2 про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП, а в іншій частині постанову було залишено без змін.
При цьому, мотивувальна частина зазначеної постанови містить в собі висновок про те, що: 
- суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновком суду 1-ої інстанції та доходить переконання про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП; 
- суд 1-ої інстанції, вірно встановив в мотивувальній частині постанови існування факту наявності в діях ОСОБА_1 , відносно якої складені протоколи про адміністративні правопорушення, складу інкримінованих їй правопорушень (вини).
Таким чином 15.10.2024 року постанова Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.06.2024 року у справі № 509/2231/24 набрала законної сили у незміненій частині. 
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, факт дорожньо-транспортної пригоди, обставини її вчинення а також винуватість відповідача ОСОБА_1 у цій ДТП є доведеними обставинами і доказуванню в цій цивільній справі не підлягають.
На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить додана позивачем до позовної заяви роздруківка за результатом здійснення перевірки (а.с.30), згідно якої поліс на ТЗ з реєстраційним номером НОМЕР_1 не знайдено. 
27.03.2024 року ОСОБА_3 , як власник пошкодженого транспортного засобу «Porsche», реєстраційний номер НОМЕР_2 , повідомила про ДТП та в подальшому звернулася до МТСБУ з заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка була зареєстрована за № 59568 від 05.11.2024 року, що підтверджує копія відповідної заяви (а.с.10).
У зв`язку з чим МТСБУ було заведено справу № 102087, в рамках якої МТСБУ було замовлено у СПД ОСОБА_4 звіт про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу завданого власнику колісного транспортного засобу.
17.04.2024 року СПД ОСОБА_4 склав відповідний звіт за Вих.№ 102087 від 19.04.2024 року з ремонтною калькуляцією (а.с.13-25).
При цьому, МТСБУ здійснило оплату ОСОБА_4 послуг аваркома (експерта) по справі № 102087 в сумі 1550,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції АТ «Укрексімбанк» від 14.05.2024 року № 887127 (а.с.28). 
26.02.2025 року МТСБУ складено довідку № 1 від про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих (а.с.26 на звороті), згідно яких виплата для ОСОБА_3 , становить 26054,92 грн.
03.03.2025 року МТСБУ було видано наказ №3.1/5884 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих (а.с.26), яким вирішено сплатити на рахунок ОСОБА_3 26054,92 грн за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. 
04.03.2025 року позивач МТСБУ здійснив перерахування на рахунок ОСОБА_3 у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» виплату по справі № 102087, згідно наказу №3.1/5884, в розмірі 26054,92 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції АТ «Укрексімбанк» від 04.03.2025 року № 5437 (а.с.27). 
При цьому, з метою досудового врегулювання спору представником МТСБУ було складено на ім`я ОСОБА_1 досудову вимогу від 27.06.2025 року у справі № 102087 про відшкодування збитків в порядку регресу (а.с.29), в якій запропоновано останній компенсувати МТСБУ витрати в розмірі 27604,92 грн, у строк не пізніше 14 календарних днів з моменту отримання цієї претензії. Водночас суд відзначає, що позивачем суду не надано доказів отримання відповідачем цієї досудової вимоги та/або принаймні її дійсного відправлення поштою.

Нормативно-правове застосування
Відповідно до ч.1-2 ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала. Особа яка завдала шкоди, звільняється від відповідальності якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно ч.1-2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У відповідності до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.04.2004 року № 1961-IV (надалі за текстом – Закон № 1961-IV, який був чинним на момент виникнення правовідносин – настання події ДТП), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. 
Положеннями ст. 27 Закону № 1961-IV, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до ст. 39.1 Закону № 1961-IV, моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Положенням ст. 40 Закон № 3720-IX (який є чинним на час пред`явлення позову та судового розгляду) визначено, що МТСБУ є єдиним обов`язковим об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
МТСБУ є юридичною особою, належить до неприбуткових організацій, за умови відповідності вимогам, встановленим Податковим кодексом України, і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, Закону України "Про страхування", інших актів законодавства та свого статуту.
Згідно п. 39.2.1 Закону № 1961-IV, основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
Відповідно ст. 41 Закон № 3720-IX, до основних завдань МТСБУ належить гарантування відшкодування шкоди заподіяної на території України забезпеченими транспортними засобами за внутрішніми договорами страхування у випадках, визначених цим Законом, а також здійснення регламентних виплат у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно п.п.«а» п.41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до п.п.38.2.1 пункту 38.2 ст. 38 вказаного Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Згідно пункту 1 ч.2 ст. 37 Закону № 3720-IX, МТСБУ після здійснення регламентної виплати має право зворотної вимоги до особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, керуючи транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.

Висновки суду 
Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
- щодо заперечень проти позову:
У змісті поданого відзиву (а.с.43-44. 46-48) представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Клименко С.Ю. заперечував проти позову посилаючись на недоведеність позивачем того факту, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, оскільки постановою Одеського апеляційного суду від 15.10.2024 року у справі № 509/2231/24 постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.06.2024 року у цій справі було змінено шляхом виключення з резолютивної частини останньої абзац 2 про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП.
Однак, суд не погоджується із наведеним твердженням з огляду на наступне. 
З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (висновок у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16), на який посилався представник позивача у змісті поданої відповіді на відзив.
Натомість судом апеляційної інстанції у справі № 509/2231/24 було здійснено виключення відповідного зазначення лише із резолютивної частини постанови районного суду, а у змісті мотивувальної частини останньої (яка залишена без змін) міститься висновок саме про те, що ОСОБА_1 слід визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП, з яким в свою чергу погодився суд апеляційної інстанції.
При цьому, суд відзначає, що згідно вимог ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи.
Відтак суд вважає, що постанова Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.06.2024 року у справі № 509/2231/24, з урахуванням змін внесених до неї постановою Одеського апеляційного суду від 15.10.2024 року, доводить вину відповідача у скоєнні ДТП, внаслідок якої була заподіяно шкоду.

- щодо обґрунтованості позову
Оскільки судом встановлено понесення позивачем у заявленому розмірі витрат на відшкодування потерпілій особі шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка в свою чергу сталася з вини відповідача, а самим відповідачем суду не надано доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, то суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим у зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

- щодо судових витрат
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог з ОСОБА_1 на користь МТСБУ підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору сплаченого останнім за подання до суду позовної заяви в сумі 3028,00 грн, згідно платіжної інструкції АТ «Укрексімбанк» від 03.07.2025 року (а.с.3).
Керуючись ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:
Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України; місцезнаходження: Русанівський бульвар, буд. 8, м. Київ, 02653; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 21647131, до ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу збитки в розмірі 27604 (двадцять сім тисяч шістсот чотири) грн 92 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя         Д.В. Вороненко