ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1318/26 Справа № 933/126/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попович І. А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.,
за участю секретаря – Піменової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 02 вересня 2025 року
у цивільній справі за позовом виконувача обов`язків керівника Краматорської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Олександрівської селищної ради Краматорського району Донецької області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки, –

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року виконувач обов`язків керівника Краматорської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Олександрівської селищної ради Краматорського району Донецької області до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що Краматорською окружною прокуратурою встановлено порушення вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 1420355000:01:000:0602, площею 30,000 гa, яка знаходиться на території Олександрівської селищної ради за межами населених пунктів.

29 вересня 2010 року між Олександрівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 1420355000:01:000:0602 площею 30,000 га, розташованої на території Олександрівської селищної ради за межами населених пунктів строком на 10 років. Вказаний договір зареєстровано у Олександрівському районному відділі Донецької регіональної філії ДП «ЦДЗК» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29 вересня 2010 року за № 041016500071.

17 серпня 2017 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1784-сг про поновлення вищевказаного договору оренди землі на 7 років, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 вересня 2017 року за № 22353060. Як зазначено у пункті 8 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1420355000:01:000:0602 за 2022-2023 роки становить 965 668,17 грн., за 2024 рік 1 015 531,54 грн.

Проте, в порушення пункту 8 договору ОСОБА_1 допустив утворення заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1420355000:01:000:0602, площею 30,00 га, яка станом на 13 вересня 2024 року становить 231 998,41 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою в розмірі 231 998,41 грн. за договором оренди земельної ділянки від 29 вересня 2007 року, а також судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 3 028,00 грн.

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 02 вересня 2025 року позов виконувача обов`язки керівника Краматорської окружної прокуратури – задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Олександрівської селищної ради Краматорського району Донецької області заборгованість по орендній платі за період з 2022-2024 роки за договором оренди землі № 24 від 29 вересня 2010 року та додаткової угоди про поновлення договору оренди № 1784-сг від 17 серпня 2017 року за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1420355000:01:000:0602, площею 30,000 га, в розмірі 231 998,41 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У поданій 06 жовтня 2025 року апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що відповідач є внутрішньо переміщеною особою та мешкає у м. Суми, через що він був позбавлений можливості самостійно організувати ведення товарного сільськогосподарського виробництва на орендованій земельній ділянці. Також, він уклав із ОСОБА_2 договір про сумісну діяльність щодо використання вказаної земельної ділянки за цільовим призначенням та останній приймає на себе зобов`язання зі сплати орендної плати, обумовленої договором оренди земельної ділянки.

У відзиві на апеляційну скаргу, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 вересня 2010 року між Олександрівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 1420355000:01:000:0602, площею 30,000 га, розташованої на території Олександрівської селищної ради за межами населених пунктів строком на 10 років. Вказаний договір зареєстровано у Олександрівському районному відділі Донецької регіональної філії ДП «ЦДЗК» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29 вересня 2010 року за № 041016500071.

Згідно пунктів 1, 2 договору орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером 1420355000:01:000:0602, площею 30,00 га, яка знаходиться на території Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області для сінокосіння та випасання худоби.

Відповідно до пунктів 3, 6 договору на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна немає, земельна ділянка не має недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню.

Пунктом 8 передбачено, що договір укладений на 7 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Як зазначено у пункті 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 0,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 373 832,70 грн.

У пункті 20 договору вказано, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку y стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Відповідно до пункту 36 договору дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

За невиконання або неналежне виконання договору відповідно до пункту 40 договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору (а.с.15-21 т.1).

17 серпня 2017 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1784-сг про поновлення вищевказаного договору оренди землі на 7 років, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 вересня 2017 року за № 22353060 (а.с.22-27 т.1).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 409587312 від 24 січня 2025 року, вищевказані договір та додаткова угода зареєстровані у державному реєстрі речових прав (а.с.28-30 т.1).

12 вересня 2024 року строк дії договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1420355000:01:000:0602, площею 30,00 га, укладеного 29 вересня 2010 року між Олександрівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 та поновленого додатковою угодою № 1784-сг від 17 серпня 2017 року, закінчився відповідно до пунктів 8, 36 договору.

ОСОБА_1 право на переважне поновлення дії договору не використано, оскільки останній до Олександрівської селищної ради із заявою про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки 3 кадастровим номером 1420355000:01:000:0602, площею 30,00 га не звертався.

Отже, договір оренди земельної ділянки від 29 вересня 2010 року, укладений між Олександрівською районною державною адміністрацією та громадянином ОСОБА_1 , дію якого поновлено додатковою угодою від 17 серпня 2017 року № 1784-cг, є припиненим з 12 вересня 2024 року з підстав, передбачених пунктами 8, 36 договору та статті 31 Закону України «Про оренду землі», договір не поновлено за згодою сторін чи за рішенням суду, припинено у зв`язку з закінченням строку його дії.

Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 1420355000:01:000:0602, площею 30,00 га розташована на території Олександрівської селищної ради, яка не була територією активних бойових дій або тимчасово окупованою територією, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309. |

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 13 вересня 2024 року з кадастровим номером 1420355000:01:000:0602, площею 30,00 га, проведеного комісією з обстеження земельних ділянок на території Олександрівської селищної територіальної громади щодо їх використання відповідно до діючого законодавства, на час обстеження спірна земельна ділянка використовувалася для вирощування соняшник (а.с.34-35 т.1).

Таким чином, на вказаній земельній ділянці у період дії договору оренди відповідачем проводилася господарська діяльність, а вказана земельна ділянка використовувалася за цільовим призначенням.

Натомість, в порушення пункту 8 договору, відповідач допустив утворення заборгованості зі сплати оренди за користування вказаною земельною ділянкою.

Згідно акту про визначення розміру заборгованості з орендної плати від 13 вересня 2024 року заборгованість за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1420355000:01:000:0602, площею 30,00 га за договором оренди від 29 вересня 2010 року за період 2022-2024 склала 231 998,41 грн. За 2022 рік орендна плата склала 115 880,18 грн., з яких сплачено 85 000,00 грн. За 2023 рік орендна плата склала 115 880,18 грн., з яких сплачено 0,00 грн. За 2024 рік орендна плата склала 121 863,78 грн., сплачено 0,00 грн. (а.с.36-39 т.1).

ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 06 листопада 2014 року № 5924-936 та має фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.89 т.1).

Відповідачем надано копію зобов`язання ОСОБА_2 щодо здійснення ним оплати по орендній платі за земельними ділянками з кадастровими номерами 1420355000:01:000:0602, площею 30,00 га та 1420355000:01:000:0601, площею 40,00 га, в межах договорів оренди від 18 травня 2023 року. Оригінал відсутній (а.с.92 т.1).

У листі від 21 квітня 2025 року вих. № 2258/201/02-25СВ Краматорський РУП ГУНП в Донецькій області повідомив, що слідчими СВ Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені № 12024052390001598 від 01 жовтня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, за заявою ТОВ «Райське». На теперішній час у даному кримінальному провадженні досудове розслідування триває, проводяться відповідні слідчі дії, спрямовані на повне, всебічне дослідження обставин кримінального правопорушення, встановлення кола осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, пошуки викраденого, майна (а.с.149, 166-200 т.1).

23 квітня 2025 року Краматорський РУП ГУНП в Донецькій області додатково повідомило суд про те, що протягом 2023 року ОСОБА_1 не звертався із заявами про те, що орендовану ним земельну ділянку без його згоди обробляють невідомі йому особи. У 2024 році було зареєстровано звернення за № 853 від 11 квітня 2024 року, яке розглянуто згідно Закону України «Про звернення громадян» та 26 квітня 2024 року складено довідку про відсутність складу кримінального правопорушення щодо самовільного захоплення земельних ділянок біля с. Варварівка (а.с.154-162 т.1).

Витребувані судом копії матеріалів кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР за № 12024052390001598 від 01 жовтня 2024 року, свідчать про те, що дане кримінальне провадження було зареєстроване за заявою ТОВ «Райське» за ч.4 ст. 185 КК України, про те, що невідомі особи здійснили збір та реалізацію на території смт. Олександрівка (Донецька область) насіння соняшнику, який належить ТОВ «Райське» без згоди останнього, чим заподіяли шкоду (а.с.167 т.1).

До заяви ТОВ «Райське» долучена довіреність Кім В.Д. від 11 травня 2023 року на ім`я ОСОБА_3 щодо управління земельними ділянками строком до 01 жовтня 2023 року (а.с.170 т.1) та договір на виконання сільськогосподарських робіт від 11 травня 2025 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Райське» про виконання сільськогосподарських робіт у період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року на земельній ділянці з кадастровим номером 1420355000:01:000:0602 (а.с.171 т.1).

У справі в якості представника потерпілого залучений та допитаний ОСОБА_4 , встановлені обставини, відповідні показам свідка ОСОБА_5 у судовому засіданні, Допитані свідки. ОСОБА_1 у даному кримінальному провадженні потерпілим не визнаний. У даному кримінальному проваджені підозра будь-якій особі не оголошувалася.

Копію довіреності ОСОБА_1 від 11 травня 2023 року на ім`я ОСОБА_3 щодо управління земельними ділянками (а.с.3,7 т.2), яка вже досліджена судом (а.с.170 т.1).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей за № 59229679 від 19 червня 2023 року довіреність ОСОБА_1 від 11 травня 2023 року на ім`я ОСОБА_3 припинила свою дію 19 червня 2023 року (а.с.7 зворот т.2) та засобами поштового зв`язку 19 червня 2023 року направлена з м. Суми на ім`я ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8 т.2).

Відповідно до пункту 2.5 договору про сумісну діяльність від 18 серпня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 (учасник 1) та ОСОБА_2 (учасник 2), учасник 2 зобов`язується сплачувати самостійно всі податки та збори. Відповідно до пункту 4.1 договору зазначений договір діє з 18 серпня 2021 року по 01 жовтня 2022 року (а.с.6 т.2).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за договором оренди щодо сплати орендної плати за 2022-2024 роки, не надав належних та допустимих доказів на спростування виниклої заборгованості та її розміру, або, що не виконання грошового зобов`язання сталося не з його вини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положеннями статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Частиною першою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Підставою для звернення до суду з цим позовом прокурор вказує бездіяльність органу, який уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а саме бездіяльність Олександрівської селищної ради (в подальшому Олександрівської селищної військової адміністрації Краматорського району Донецької області), яка не вжила жодних заходів, спрямованих на стягнення заборгованості з орендної плати, в тому числі, і щодо звернення з позовом до суду.

Так, листом № 53/2-273 вих-25 від 27 січня 2025 року Краматорська окружна прокуратура Донецької області звернулась до Олександрівської селищної ради з вимогою про надання інформації щодо договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 1420355000:01:000:0602, площею 30,000 га, укладеного 29 вересня 2010 року з ОСОБА_1 (а.с.46-48 т.1).

Листом № 294/01-40 від 28 січня 2025 року Олександрівська селищна військова адміністрація Краматорського району Донецької області у відповідь на запит надала прокурору інформацію щодо вищевказаного договору, зазначивши, що заборгованість за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1420355000:01:000:0602, площею 30,00 га, за договором оренди від 29 вересня 2010 року за період 2022-2024 склала 231 998,41 грн. З метою стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки Олександрівська селищна військова адміністрація Краматорського району Донецької області листами від 24 листопада 2022 року № 1544/01-40, від 27 грудня 2023 року № 2219/01-40 та від 13 вересня 2024 року № 2788/01-40 зверталася до Кіма В.Д. з відповідною вимогою, але ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди земельної ділянки не сплатив, відповіді на листи не надіслав. З приводу вжиття заходів, направлених на погашення існуючої заборгованості, селищна рада просила прокуратуру вжити заходи представницького характеру шляхом звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості (а.с.40-45,49,50 т.1).

Листом № 53/2-618 вих-25 від 21 лютого 2025 року Краматорська окружна прокуратура Донецької області, у порядку ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», повідомила Олександрівську селищну раду про наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в особі Олександрівської селищної військової адміністрації Краматорського району Донецької області до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою за 2022-2024 роки в розмірі 231 998,41 грн. (а.с.51-55 т.1).

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Отже, прокурором доведено звернення із повідомленням до Олександрівської селищної військової адміністрації Краматорського району Донецької області про наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави, на що остання просила про ініціювання прокурором звернення до суду з відповідним позовом.

З урахуванням викладеного, прокурором дотримано визначений статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» порядок звернення до суду з позовом в інтересах держави.

Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про орендну землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в орендну земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору найму регулюються актами земельного законодавства – ЗК України, Законом України «Про орендну землі».

Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 1 Закону України «Про орендну землі» визначено, що оренда землі – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про орендну землі» договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 15 Закону України «Про орендну землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із суттєвих умов договору оренди.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про орендну землі» орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Положеннями статті 24 Закону України «Про орендну землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Встановивши, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за договором оренди щодо сплати орендної плати за 2022-2024 роки, не надав належних та допустимих доказів на спростування виниклої заборгованості та її розміру, або, що не виконання грошового зобов`язання сталося не з його вини, – суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги відповідача про неможливість за об`єктивних причин користуватися земельною ділянкою, – колегія суддів не приймає до уваги, оскільки за встановлених у справі обставин вбачається, що відповідач у спірний період надавав довіреність іншій особі ( ОСОБА_3 ) на управління земельними ділянками строком до 01 жовтня 2023 року, у час дії якої та на її підставі був укладений договір з ТОВ «Райське» на виконання сільськогосподарських робіт. Відповідач укладав договір про сумісну діяльність з іншою особою ( ОСОБА_2 ). Відповідач самостійно організував збір врожаю у 2024 році на спірній земельній ділянці та розпорядився ним на власний розсуд.

Посилання відповідача на пункт 2.5 договору про сумісну діяльність від 18 серпня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є безпідставним, оскільки зазначений пункт договору не передбачає обов`язок ОСОБА_2 сплачувати за відповідача орендну плату.

Безпідставними також є доводи відповідача на зобов`язання ОСОБА_2 сплачувати за нього орендну плату за 2022-2023 роки, оскільки вони не підтверджені належними та достовірними доказами, спростовані самим ОСОБА_2 у судовому засіданні та не стосуються спірних правовідносин. Особа на яку посилається відповідач не є стороною договору оренди та стороною у даній справі. Зобов`язання не стосується спірного періоду 2024 року. У 2022 році ОСОБА_2 сплатив за відповідача орендну плату в сумі 85 000,00 грн. Зазначене не позбавляє відповідача права на захист своїх інтересів у випадку, якщо він вважає, що ОСОБА_2 не виконав взяті на себе перед ним зобов`язання.

Статтею 520 ЦК України передбачено, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 521 ЦК України передбачено, що форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу, відповідно до якої правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, правочин щодо заміни кредитора за договором оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Натомість, ОСОБА_1 не звертався до Олександрівської селищної військової адміністрації щодо надання згоди на заміну боржника за договором оренди земельної ділянки, а Олександрівська селищна військова адміністрація, відповідно, не давала згоду на заміну боржника за договором оренди земельної ділянки від 29 вересня 2010 року, укладеного між Олександрівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 .

У той же час, суд першої інстанції встановив і надав належної оцінки доказам у їх сукупності, які свідчать про те, що земельна ділянка фактично використовувалася саме ОСОБА_1 , а не іншими особами.

Так, відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 13 вересня 2024 року з кадастровим номером 1420355000:01:000:0602, площею 30,00 га, проведеного комісією з обстеження земельних ділянок на території Олександрівської селищної територіальної громади щодо їх використання відповідно до діючого законодавства, на час обстеження спірна земельна ділянка використовувалася для вирощування соняшника.

Згідно довіреності ОСОБА_1 від 11 травня 2023 року на ім`я ОСОБА_3 , відповідач уповноважив останнього на управління орендованими ним земельними ділянками. Відповідно до якої ОСОБА_3 уклав договір з ТОВ «Райське» на виконання сільськогосподарських робіт.

Представник Олександрівської військової селищної адміністрації у суді зазначав, що договір оренди спірної земельної ділянки укладено саме з ОСОБА_1 . Земельна ділянка не передавалася в суборенду будь-якій особі. У 2024 році під час огляду земельної ділянки та складання відповідного акту, на ній виявлені залишки врожаю соняшника.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснював, що у 2024 році ОСОБА_1 звернувся до нього за допомогою щодо збору врожаю (соняшника). ОСОБА_1 під час збору врожаю перебував на земельній ділянці та показував комбайнеру де необхідно збирати соняшник. В подальшому, зібраний врожай вивозив ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої інстанції надавав наступні покази: він допомагав відповідачу до 2022 року з обробкою земельної ділянки. Після збору врожаю він перераховував ОСОБА_6 кошти на банківську карту. В суді вказав, що він не повинен сплачувати оренду, оскільки договір укладено між ОСОБА_1 та селищною радою, а він не має до цього договору ніякого відношення. Також, йому відомо, що ОСОБА_1 у 2024 році зібрав врожай та продав його, отриманих коштів було б достатньо для сплати орендної плати.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що на вказаній земельній ділянці у період дії договору оренди відповідачем проводилася господарська діяльність, а вказана земельна ділянка використовувалася ним за цільовим призначенням.

Крім того, відповідно до пункту 2.5 договору про сумісну діяльність від 18 серпня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останній зобов`язується сплачувати самостійно всі податки та збори. Відповідно до пункту 4.1 договору зазначений договір діє з 18 серпня 2021 року по 01 жовтня 2022 року.

Відтак, посилання відповідача на те, що саме ОСОБА_2 повинен був сплачувати орендну плату за спірну земельну ділянку, не відповідають дійсним та встановленим обставинам справи, не підтверджуються належними та достовірними доказами, оскільки пункт 2.5 вказаного договору не передбачає обов`язок ОСОБА_2 сплачувати за відповідача орендну плату. А також, спростовуються показами самого ОСОБА_2 в судовому засіданні.

Вказане вище повністю спростовує доводи відповідача про те, що ним земельна ділянка не використовувалась у господарський діяльності та орендну плату повинен був сплачувати ОСОБА_2 , оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач у спірний період надавав довіреність ОСОБА_3 на управління земельними ділянками строком до 01 жовтня 2023 року, у час дії якої та на її підставі був укладений договір з ТОВ «Райське» на виконання сільськогосподарських робіт. Відповідач укладав договір про сумісну діяльність з ОСОБА_2 . Відповідач самостійно організував збір врожаю у 2024 році на спірній земельній ділянці та розпорядився ним на власний розсуд.

Отже, за договором оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1420355000:01:000:0602, укладеним 29 вересня 2010 року між Олександрівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 , дію якого поновлено додатковою угодою № 1784-сг від 17 серпня 2017 року, обов`язок щодо сплати орендних платежів на користь Олександрівської селищної ради несе саме орендар ОСОБА_1 .

Посилання відповідача на самовільний захват його земельної ділянки спростовуються дослідженими судом письмовими доказами.

У судовому засіданні було досліджено матеріали кримінального провадження № 12024052300001598 від 01 жовтня 2024 року за ч.4 ст. 185 КК України, на які у свій апеляційній скарзі посилається апелянт, як на об`єктивні причини неможливості використання орендованої земельної ділянки.

Судом першої інстанції встановлено, що вказане кримінальне провадження було розпочато на підставі заяви ТОВ «Райське». До заяви ТОВ «Райське» долучена довіреність Кіма В.Д. від 11 травня 2023 року на ім`я Агаркова Б.М. щодо управління земельними ділянками строком до 01 жовтня 2023 року та договір на виконання сільськогосподарських робіт від 11 травня 2025 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Райське» про виконання сільськогосподарських робіт у період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року на земельній ділянці з кадастровим номером 1420355000:01:000:0602.

Разом з тим, ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні потерпілим не визнаний, про підозру нікому не оголошувалось.

Крім того, 23 квітня 2025 року Краматорський РУП ГУНП в Донецькій області додатково повідомив суд про те, що протягом 2023 року ОСОБА_1 не звертався із заявами про те, що орендовану ним земельну ділянку без його згоди обробляють невідомі йому особи. У 2024 році було зареєстровано звернення за № 853 від 11 квітня 2024 року, яке розглянуто згідно Закону України «Про звернення громадян» та 26 квітня 2024 року складено довідку про відсутність складу кримінального правопорушення щодо самовільного захоплення земельних ділянок біля с. Варварівка.

Тому, сам по собі факт наявності кримінального провадження № 12024052300001598 від 01 жовтня 2024 року щодо захвату спірної земельної ділянки сторонніми особами, без надання суду відповідних доказів не дає підстави вважати, що відповідач протягом певного часу дійсно був повністю позбавлений можливості користуватися орендованою земельною ділянкою через обставини, за які він не відповідає.

Натомість, під час розгляду справи, показами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_2 підтверджено, що ОСОБА_1 мав доступ до земельної ділянки, збирав врожай з земельної ділянки, який в подальшому реалізовував, тобто користувався цією земельною ділянкою та здійснював господарську діяльність.

Таким чином, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, які б підтверджували факти та обставини, за яких відповідач у певний період часу був об`єктивно позбавлений можливості користуватися орендованою земельною ділянкою, через обставини, за які він не відповідає.

Решта доводів, приведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення – без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 02 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 17 лютого 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 19 лютого 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.О. Макаров

М.М. Пищида