Справа № 158/524/26
Провадження № 2/0158/491/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

22 квітня 2026 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Корецької В.В.
за участю секретаря - Процик Л.В.
представника позивача – Гордійчук Л.Д.
відповідачів – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Олицької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про відібрання дітей від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав, -
в с т а н о в и в :
Представник органу опіки та піклування Олицької міської ради звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про відібрання дітей від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі є батьками малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зазначає, що 31.01.2026 року до ВП надійшло повідомлення від ОСОБА_1 щодо вчинення щодо неї домашнього насильства з боку чоловіка. Під час виїзду наряду поліції за вказаною адресою було встановлено, що обидва батьки перебували у стані алкогольного сп`яніння, у житловому будинку була низька температура повітря. За участю представника позивача було проведено обстеження та виявлено двох малолітніх дітей, які перебували у холодному приміщенні, були голодними, без належного догляду. Грубка знаходилась в аварійному стані, у будинку була антисанітарія та відсутні продукти харчування, викликано медичну допомогу. Працівниками поліції, медичної швидкої допомоги та працівника служби у справах дітей було складено акт проведення рівня безпеки дитини та було прийнято рішення про негайне відібрання дітей та тимчасово влаштовано їх до КП «ВОТМОЗМД» Волинської обласної ради.
01.02.2026 року виконавчим комітетом Олицької міської ради прийнято рішення №10 «Про негайне відібрання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » та листом від 02.02.2026 року повідомлено окружну прокуратури про негайне відібрання дітей.
З врахуванням наведеного просить суд відібрати дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , без позбавлення їх батьківських прав.
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.02.2026 року було відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.03.2026 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд по суті.
Заслухавши пояснення учасників справи, кожного зокрема, всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи. 
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 15.10.2019 року, № НОМЕР_2 від 01.10.2024 року /а.с.10-11/.
У судовому засіданні також встановлено, що 31.01.2026 року до ВП надійшло повідомлення від ОСОБА_1 щодо вчинення щодо неї домашнього насильства з боку чоловіка. Під час виїзду наряду поліції за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що обидва батьки перебували у стані алкогольного сп`яніння, у житловому будинку була низька температура повітря. 
Відповідно до акту обстеження умов проживання проведено обстеження та виявлено двох малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебували у холодному приміщенні, були голодними, без належного догляду. Грубка знаходилась в аварійному стані, у будинку була антисанітарія та відсутні продукти харчування, викликано медичну допомогу.
01.02.2026 року виконавчим комітетом Олицької міської ради прийнято рішення №10 «Про негайне відібрання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » та листом від 02.02.2026 року повідомлено окружну прокуратури про негайне відібрання дітей.
Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органові опіки та піклування.
Згідно з п. п. 2-5 ч. 1 ст.164 СК України, суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. 
Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції.
Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції.
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).
З огляду на зазначене, судом відзначається, що підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я і морального виховання.
Аналізуючи доводи представника позивача, якими обґрунтовуються позовні вимоги, щодо підстав відібрання дітей від матері та батька в частині наявності загрози здоров`ю та життю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судом відзначається, що зазначені обставини мали місце на момент подання позову до суду, натомість під час розгляду справи, що встановлено дослідженими в судовому засіданні доказами, поясненнями учасників справи суттєво змінилися.
Суд вважає, що сам факт звернення представника позивача до суду з позовом до відповідачів про відібрання дітей у матері, батька та тимчасове влаштування дітей, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідачів змінити ставлення до виховання дітей, піклування про їх фізичний і духовний розвиток, спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі та більш активної участі матері у їх вихованні. Що й було встановлено судом на час розгляду справи та ухвалення рішення.
Суду не надано позивачем доказів того, що виправити дану ситуацію можливо лише шляхом застосування такої крайньої міри як відібрання дітей у матері та батька.
При цьому, під час судового засідання відповідачі бажали повернути дітей, усвідомили свою поведінку та дії, що вказує на усвідомлення ними необхідності належного виконання своїх батьківських обов`язків, та, більш того, з наданих ними пояснень вбачається, що на даний час відповідачі ведуть активну роботу над усуненням можливих недоліків у вихованні дітей та тих обставин, які призвели до відібрання у них дітей, про що свідчать досліджені судом докази.
Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані її сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.
Таким чином, з наданих учасниками справи та досліджених в судовому засіданні доказів суд встановив, що станом на день вирішення питання про відібрання малолітніх дітей від матері та батька відсутні підстави для відібрання дітей. При цьому суд виходить з наступного.
Як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Статтею 12 «Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
За змістом ст. ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.
Відібрання дітей від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав має бути наслідком невиконання батьківських обов`язків або їх неналежного виконання, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я та морального виховання.
Суд виходить з того, що найкращим для малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є їх проживання в рідній сім`ї, що не заперечувалося представником позивача, і більш того, відібрання дітей у матері та батька, при встановлених під час судового розгляду конкретних обставинах, що існують на даний час, не відповідає інтересам дітей.
Суд також враховує, що поведінка відповідачів змінилась, вони зробили для себе висновки, бажають і надалі виконувати батьківські обов`язки, мають любов до своїх доньок, і демонструють своїм ставленням дійсне бажання жити з дітьми та опікуватись ними.
Порівнюючи вагомість тих обставин, на які як на підставу для відібрання дітей посилається представник позивача, і вагомість психологічного аспекту відібрання, враховуючи особу і поведінку відповідачів, а також враховуючи, що відібрання дітей від матері та батька може бути застосовано лише як крайня міра, коли без відібрання не можна усунути загрозу для життя та здоров`я дитини у інший спосіб, то при наданих доказах і при вставлених судом конкретних обставинах, - суд не вбачає підстав для відібрання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у матері та батька, без позбавлення батьківських прав, на даний час та вважає, що таке відібрання не відповідатиме інтересам дітей, на підставі чого відсутні підстави для задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 150-155, 170, 171 СК України, ст. ст. 12, 81, 89, 141, 229, 258, 263-265 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
У задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування Олицької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про відібрання дітей від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач – Орган опіки та піклування Олицької міської ради, адреса: м. Олика, вул. Замкова, 17, Луцького району Волинської області, код ЄДРПОУ: 04333879.
Представник позивача – Гордійчук Людмила Дмитрівна, робоча адреса: м. Олика, вул. Замкова, 17, Луцького району Волинської області.
Відповідачі: 
- ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
- ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька

Повний текст рішення суду виготовлено 24.04.2026 року.