2/130/29/2026
130/3013/24
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2026 р.  м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі судді Костянтина Шепеля,
із секретарем судового засідання Раїсою Буга,

розглянувши справу за позовом адвоката Рудяка Сергія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 до Фермерського господарства Кравчука В.С. про визнання права оренди на земельну ділянку відсутнім, - 
приходить до такого. 

Позиція позивача
Представник позивача Сергій Рудяк звертається до суду з цим позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить визнати право оренди Фермерського господарства Кравчука В.С. на земельну ділянку, яка належить позивачці ОСОБА_1 на підставі державного акту серії ВН № 183965, загальною площею 3,5111 га, кадастровий номер 0521081400:07:002:0047, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Жуковецького старостинського округу Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області (колишньої Жуковецької сільської ради Жмеринського району), відсутнім. Та стягнути витрати за оплату судового збору.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивачці ОСОБА_1 на підставі державного акту серії ВН № 183965 належить земельна ділянка загальною площею 3,5111 га, кадастровий номер 0521081400:07:002:0047, розташована на території колишньої Жуковецької сільської ради Жмеринського району. Нещодавно позивачка дізналась, що обробіток її земмельної ділянки здійснює ФГ ОСОБА_2 , хоча жодного договору щодо передачі земельної ділянки в оренду позивачка з відповідачем не підписувала. Отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачка встановила, що право оренди належної їй земельної ділянки зареєстровано за ФГ Кравчука В.С. на підставі договору оренди землі б/н від 20 січня 2016 року. Однак такого договору позивачка не підписувала та не укладала, стверджує, що підпис в договорі оренди землі є підробленим, з метою незаконного використання належної їй землі відповідачем, і оскільки її право володіння та користування земельною ділянкою є порушеним, звертається до суду з даним позовом.
На підтвердження позовних вимог надає копії таких документів: державного акту на право власності на земельну ділянку, договору оренди земельної ділянки, акту приймання – передачі земельної ділянки, Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на Реєстру з прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку та відповідей на адвокатські запити (а.с.10-39). 
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 уточнює позовні вимоги, просить визнати право оренди Фермерського господарства Кравчука В.С. на земельну ділянку, яка належить позивачці ОСОБА_1 на підставі державного акту, відсутнім, оскільки позивачка договору оренди землі з відповідачем не підписувала та не укладала, що підтверджено висновком експерта. Посилається на постанову Об`єднаної палати Верховного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22, у якій викладено висновок про те, що належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідач незаконно здійснює обробіток спірної земельної ділянки, а тому позовні вимоги просить задовольнити, стягнути з відповідача судові витрати, зокрема за проведення експертизи та сплачений судовий збір. 

Позиція відповідачів
Відповідач подає відзив на позовну заяву, у якому в задоволенні позову просить відмовити, оскільки від є безпідставним та необґрунтованим і викладені в ньому обставини не відповідають дійсності. 10 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ФГ «Кравчука В.С.» було укладено договір оренди землі строком на 15 років на земельну ділянку загальною площею 3,5111 га, кадастровий номер 0521081400:07:002:0047. Договір було зареєстровано в Державному реєстрі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель зроблено запис 12 січня 2008 року № 040881400097. Відповідно до змін в законодавсті та в з`вязку із змінами в Типовому договорі оренди сторони дійшли згоди викладення діючого договору оренди в новій редакції від 20 січня 2016 року. За умовами цього договору ОСОБА_1 передала ФГ «Кравчука В.С.» належну їй земельну ділянку в строкове платне користування. Орендарем жодного разу не було допущено невиплати орендної плати, відповідачка завжди отримувала орендну плату, а також відповідач щороку сплачує за неї податок за користування землею. Тому її твердження про необізнаність щодо існування договору оренди землі є таким, що не відповідає дійсності. Жодних претензій до відповідача позивачка не висловлювала. Оспорюваний договір укладено в письмовій формі, копію договору було долучено до позову, позивачка регулярно отримувала орендну плату, а отже звертається до суду з безпідставним позовом, в задоволенні якого слід відмовити (а.с.51-53). 
До відзиву додає оригінал договору оренди землі, справу щодо договору оренди землі та відомості про отримання орендної плати (а.с. 56-76).
В судовому засіданні представник відповідача Смірнов С.М. пояснює, що сторона відповідача заперечує проти позову, оскільки жодним доказом не доводиться порушення прав позивача. Хоча ОСОБА_1 договору і не підписувала, однак про договір знала, орендну плату відповідач виплачував, а позивачка її постійно та стабільно отримувала. В даному випадку має бути застосована доктрина заборони суперечливої поведінки, яка базується на римській доктрині, згідно з якою ніхто не може діяти всупереч своєї попередньої поведінки. Щодо правового обґрунтування, то просить врахувати правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 1 квітня 2025 року у справі №683/391/23, де вказано, що за загальним правилом договір оренди землі є укладеним з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, а саме з моменту підписання ними договору. Разом із тим, якщо інше не передбачено умовами договору, цей договір набирає чинності з часу державної реєстрації права оренди земельної ділянки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц сформульовано правовий висновок про те, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Якщо сторони не досягли згоди з істотних умов договору оренди землі, то такий договір є неукладеним, тобто такий, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Водночас у постанові від 26 жовтня 2022 року (справа №227/3760/19-ц) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 Цивільного кодекcу України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав. 
В даному випадку жодних інших підстав, окрім не підписання договору оренди землі позивачкою, немає.
Верховний суд також неодноразово звертав увагу на необхідність дотримання добросовісності. Позивачка отримувала орендну плату, надавала відповідачу номер свого рахунку, оскільки раніше отримувала орендну плату у грошовій формі, потім отримувала частиною зібраного урожаю, жодних претензій до відповідача не пред`являла, зауважень не висловлювала, а тому її поведінка є недобросовісною. Тому в задоволенні позову просить відмовити та здійснити розподіл судових витрат.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання
Позовна заява надійшла до суду 16 жовтня 2024 року (а.с.1).
Ухвалою від 21 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 13 листопада 2024 року (а.с.47).
Відзив на позовну заяву надійшов до суду 8 листопада 2024 року (а.с.51-54).
Клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та про витребування доказів надійшли до суду 13 листопада 2024 року (а.с.84).
Підготовче судове засідання 13 листопада 2024 року відкладено через неявку представника відповідача (а.с.90).
Від представника позивача Рудяка С.В. 10 грудня 2024 року надійшло клопотання про витребування доказів (а.с.93-95).
В підготовчому судовому засіданні 12 грудня 2024 року вирішено клопотання про витребування доказів (а.с.100).
9 січня 2025 року до суду надійшла інформація Центрального міжрегіонального управління ДМС у місті Києві та Київській області (а.с.106).
З Жмеринської районної військової (державної) адміністрації 15 січня 2025 року надійшла реєстраційна справа ФГ Кравчук (а.с.109-156).
30 січня 2025 року з Відділу реєстрації управління ЦНАП надійшли витребовувані судом копії документів (а.с.157-161).
Представник відповідача Смірнов С.М. 3 лютого 2025 року подає клопотання про відкладення підготовчого судового засідання на іншу дату (а.с. 162).
Згідно з довідкою секретаря судового засідання підготовче судове засідання призначено на 1 квітня 2025 року (а.с.167).
Ухвалою суду від 6 травня 2025 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі (а.с.174-175).
Клопотання експерта надійшло до суду 10 червня 2025 року (а.с.178-179).
Ухвалою суду від 11 червня 2025 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання (а.с.181)
В підготовчому судовому засіданні 16 червня 2025 року клопотання експерта задоволено, уточнено об`єкт дослідження судової експертизи та зупинено провадження у справі (а.с.185).
З Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта від 23 липня 2025 року (а.с.190-197).
Відповідно до витягу з наказу від 2 липня 2025 року №107 в/к суддя Шепель К.А. перебуває у щорічній відпустці з 28 липня 2025 року по 17 вересня 2025 року (а.с.198).
Ухвалою суду від 18 вересня 2025 року поновлено провадження у справ та призначено підготовче судове засідання на 24 вересня 2025 року (а.с.199).
Заява про уточнення позовних вимог від представника позивача надійшла до суду 24 вересня 2025 року (а.с.200-204).
Згідно з протоколом судового засідання підготовче судове засідання відкладено на 22 жовтня 2025 року (а.с.215).
Від представника позивача 22 жовтня 2025 року надійшла заява про відкладення підготовчого судового засідання (а.с.217-218).
Відповідно до довідки секретаря судового засідання наступне підготовче судове засідання призначене на 24 листопада 2025 року (а.с.219).
Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 6 січня 2026 року (а.с.224).
В судовому засіданні 8 січня 2026 року оголошено перерву до 18 лютого 2026 року (а.с.229).

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин 
В судовому засіданні встановлено, що згідно з копією паспорта та Витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 (а.с.10-11).
Згідно з копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 183965, ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 3,5111 га на території Жуковецької сільської ради Жмеринського району, кадастровий номер 0521081400070020047 (а.с.12).
Згідно з копією договору оренди землі від 2017 року, ОСОБА_1 передала в оренду ФГ ОСОБА_2 належну їй земельну ділянку строком на 15 років з моменту державної реєстрації договору (а.с.13-17).
Відповідно до копії акту прийому-передачі земельної ділянки за договором оренди землі ОСОБА_1 та ФГ Кравчука В.С. домовились про те, що орендодавець передає земельну ділянку площею 3,5111 га, розташовану на території Жуковецької сільської ради Жмеринського району, кадастровий номер 0521081400070020047, а орендар приймає її в оренду (а.с.18).
З Інформації з державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 жовтня 2024 року видно, що право власності на земельну ділянку кадастровий номер 0521081400:07:002:0047, зареєстровано за ОСОБА_1 17 серпня 2016 року, а право оренди за Фермерським господарством Кравчука В.С. зареєстроване на підставі договору оренди землі б/н від 20 січня 2016 року строком на 15 років з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду) (а.с.19-20).
Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованим 12 липня 2016 року та 15 жовтня 2024 року, дата державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 0521081400:07:002:0047 – 5 серпня 2004 року, орган, що зареєстрував земельну ділянку - Вінницька регіональна філія «Центр ДЗК», власник земельної ділянки - ОСОБА_1 , на підставі державного акту ВН№183965 від 5 серпня 2004 року, відомості про оренду, суборенду існують згідно з ДРРП (а.с.21-28).
Представник позивачки ОСОБА_3 9 жовтня 2024 року звертався з адвокатським запитом до Управління «ЦНАП» виконавчого комітету Жмеринської міської ради з приводу отримання копії матеріалів реєстраційної справи на земельну ділянку кадастровий номер 0521081400:07:002:0047 та 14 жовтня 2024 року отримав відповідь про те, що про таку адміністративну послугу слід запитувати виконавчий комітет Жмеринської міської ради (а.с.29-30).
Відповідно до Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань Фермерське господарство Кравчука В.С. зареєстроване 11 березня 1999 року (а.с.31-39).
Відповідно до копії договору оренди землі від 10 січня 2007 року ОСОБА_1 передала в оренду ФГ Кравчука В.С. належну їй на підставі державного акту ВН № 183965 земельну ділянку площею 3,5111 га, строком на 15 років (а.с.56).
Згідно з копією договору оренди землі від 20 січня 2016 року, ОСОБА_1 передала в оренду ФГ ОСОБА_2 належну їй земельну ділянку площею 3,5111 га, строком на 15 років (а.с.58-60).
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 серпня 2016 року, право оренди на земельну ділянку, власником якої є ОСОБА_1 , зареєстровано 17 серпня 2016 року, підстава – договір оренди землі від 20 січня 2016 року, строк дії договору – 15 років, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду) (а.с.66 на звороті – 67).
Відповідно до копії списків власників земельних часток (паїв) с. Жуківці від 4 січня 2016 року та за 2017 рік - ОСОБА_1 отримувала орендну плату за землю зерном (а.с.68-69).
З відомості на видачу нарахованої орендної плати за 2018 рік та видаткового касового ордера від 14 вересня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 отримала 5000 грн та 600 кг цукру (а.с.70-71).
Відповідно до заключних виписок ФГ ОСОБА_2 з АТ КБ «Приватбанк» та платіжних інструкцій, ОСОБА_1 було перераховано 10 вересня 2020 року - 10025,40 грн орендної плати за пай 2020 року; 24 вересня 2021 року - 12004,09 грн орендної плати за пай 2021 рік; 19 грудня 2022 року – 12000 грн орендної плати за пай за 2022 рік, 21 січня 2024 року – 12000 грн орендної плати за пай за 2024 рік (а.с.72-76).
З копії реєстраційної справи на земельну ділянку кадастровий номер 0521081400:07:002:0047 також видно, що договір оренди землі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено 20 січня 2016 року, дата державної реєстрації іншого речового права – 17 серпня 2016 року (а.с.111-155, 158-161)
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 23 липня 2025 року №1274/25-21, підписи у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі б/н від 20 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ Кравчука В.С., який міститься у додатку – прошитому і пронумерованому на 14 аркушах договору оренди земельного паю №б/н – виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.191-196).

Юридична кваліфікація встановлених обставин
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 15 цього Кодексу гарантується право особи на захист цивільних прав та інтересів.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 Цивільного кодексу).
Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
За частиною другою статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».
У частині першій статті 93 Земельного кодексу України зазначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до частини четвертої статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 Цивільного процесуального кодексу України).
Спосіб захисту, обраний позивачем, мусить бути не будь-яким, а цілком конкретним, навіть, якщо він прямо не зазначений у відповідних нормах законодавства. На це послідовно вказує Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах, додаючи, що спосіб захисту, як правило, випливає із суті правового регулювання спірних правовідносин.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 суд розширено розтлумачив такий спосіб захисту, як визнання права. З позиції суду, цей спосіб за своєю суттю включає визнання права відсутнім. У наведеній справі суд не погодився із судами попередніх інстанцій, вказавши, що «належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди». Водночас вимога про зобов`язання повернути позивачеві спірну земельну ділянку є похідною від вимоги про визнання відсутнім права оренди.
Тому, представник позивача Рудяк С.В. 24 вересня 2025 року подає заяву про уточнення позовних вимог, у який просить визнати право оренди на належну позивачці земельну ділянку, відсутнім (а.с. 205-212).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).
У справі № 513/879/19 орендодавець заперечував підписання додаткової угоди про продовження строку оренди. До суду було надано висновок судово-почеркознавчої експертизи про те, що підпис від імені орендодавця на тій додатковій угоді виконала інша особа. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 листопада 2023 року зауважила, що належним способом захисту прав орендодавця, який у спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Аналогічний висновок було сформовано у постанові від 2 червня 2025 року у справі № 144/1440/22). 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункти 75, 76) сформулювала висновок, згідно з яким не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Оскільки договір оренди сторони частково виконали (орендодавець передав земельну ділянку у користування орендареві й отримував за неї орендну плату), то його не можна вважати неукладеним.
У постанові від 15 січня 2025 року, справа № 179/1515/23, Верховний Суд зазначив, що у разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається. Він вважається укладеним та може бути оспорюваним за відсутності законодавчих застережень про інше. 
Представник відповідача у відзиві на позов та в судовому засіданні визнає, що дійсно позивачка договору оренди землі 20 січня 2016 року не підписувала, однак вперше ще 10 січня 2007 року вона передала в оренду відповідачу належну їй земельну ділянку, і з того часу у неї з ФГ ОСОБА_2 виникли договірні відносини, згідно з якими відповідач користувався земельною ділянкою, в подальшому 20 січня 2016 року між сторонами було укладено договір оренди землі, згідно з яким орендар сплачував орендну плату, а позивачка її приймала та отримувала, що підтверджено доданими до відзиву доказами, а отже не могла не знати про наявність договору оренди землі. 
Тому суд критично ставиться до твердження представника позивачки про необізнаність щодо укладеного договору, виходячи з такого.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 8 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19.
Об`єднана палата нагадує, що добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Очевидно, що дії позивача, який уклав 24 грудня 2013 року додаткову угоду до договору оренди землі від 19 листопада 2007 року № 61, а згодом пред`являє позов про визнання договору оренди землі від 19 листопада 2007 року № 61 неукладеним, суперечить його попередній поведінці (укладенню додаткової угоди та отриманню плати за користування земельною ділянкою) і є недобросовісним. Договір оренди землі від 19 листопада 2007 року № 61 є укладеним після досягнення сторонами усіх істотних умов, а це відбулося 19 листопада 2007 року за життя орендодавця і за його підписом і підстав вважати спірний договір неукладеним немає (постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17).
Суд вважає, що правовідносини, що склались між сторонами у даній справі є подібними, оскільки в матеріалах справи наявні докази отримання позивачкою орендної плати за користування належною їй земельною ділянкою, починаючи з 2016 року, чого її представник в судовому засіданні не спростував та проти чого не заперечував, і тому суд вважає, що оскільки протягом восьми років умови договору оренди землі виконувались, то і підстави для задоволення позову відсутні. 
За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 Цивільного кодексу України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.
Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату.
У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше)».
В Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц зазначено, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.
Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 
За статтею 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина перша). За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови (частина друга). 
Отже, договір оренди землі укладається саме на платній основі і для отримання можливості користуватися земельною ділянкою з використанням її корисних властивостей. Так, користування земельною ділянкою – це право фізичної або юридичної особи використовувати земельну ділянку для певних цілей відповідно до її цільового призначення та законодавства. Це може бути, наприклад, право обробляти землю, будувати на ній, отримувати врожай або іншу вигоду від користування.
При цьому правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 913/420/19.
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, слід вважати поведінку, яка, зокрема, не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду від 7 жовтня 2020 року у справі №450/2286/16-ц.
Таким чином, позивачка, пред`явивши позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення земельної ділянки, в подальшому змінивши його на визнання права оренди на земельну ділянку відсутнім, діє недобросовісно, поведінка її є суперечливою, оскільки вона отримувала протягом восьми років перебування земельної ділянки в оренді у ФГ «Кравчука В.С.» орендну плату за користування земельною ділянкою, дозволяла фактичне використання земельної ділянки орендарем, право якого було зареєстрованого у відкритому реєстрі, тому слід дійти висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Висновки суду 
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про не доведеність позовних вимог та відсутність достатніх підстав для визнання права оренди на земельну ділянку відсутнім. 

Розподіл судових витрат
Згідно з частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати покладаються у разі відмови в задоволенні позову - на позивача. 
Тому з позивачки підлягають стягненню на користь відповідача документально підтверджені витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 10000 грн (а.с.77-80).
Керуючись статтями 259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі статей 11, 15, 626, 627, 792 Цивільного кодексу України, статей 12, 13, 76, 81 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

В позові адвоката Рудяка Сергія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 до Фермерського господарства Кравчука В.С. про визнання права оренди на земельну ділянку відсутнім - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства Кравчука В.С. судові витрати на правничу допомогу у сумі 10 000 (десять тисяч) грн. 
Повне рішення буде 6 березня 2026 року.
На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Ім`я (найменування) учасників справи
Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 .
Представник позивача - адвокат Рудяк Сергій Васильович, вул. Київська,16, каб. 8, діє на підставі ордера на надання правничої допомоги серії АВ №1159567 від 24 вересня 2024 року.
Відповідач Фермерське господарство Кравчука В.С., вул. Свято – Троїцька, 67, с. Жуківці Жмеринського району Вінницької області, код ЄДРПОУ 30067263.
Представник відповідача – адвокат Смірнов Сергій Михайлович, вул. Київська, 12, офіс 2, м. Жмеринка Вінницької області, діє на підставі ордера на надання правничої допомоги серії АВ №1164285 від 7 листопада 2024 року.

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ