179/483/26
1-кп/179/109/26

ВИРОК
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року        с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 , 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026047470000001 від 06.01.2026 по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поливанівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, на посаді номер обслуги кулеметного взводу 4 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
раніше судимого 30.06.2025 вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30.06.2025 за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року пробаційного нагляду з покладанням обов`язків відповідно до ч. 2 ст. 59-1 КК України,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, 
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 згідно рішення Магдалинівськогорайонного суду від 02.11.2021 у справі № 179/1231/21зобов`язаний щомісячно сплачувати аліменти в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.08.2021 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до його повноліття на користь матері ОСОБА_6 .
На підставі виконавчого листа № 179/1231/21від 02.11.2021 Магдалинівськогорайонного суду Дніпропетровської області Самарівським відділом державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 69296996 від 24.06.2022 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини.
Вироком Магдалинівського районного суду від 30.06.2025 ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у вигляді 1 (одного) року пробаційного нагляду
В той же час, ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим за ч. 1 ст. 164 КК України, на обліку в Самарівській філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості у якості безробітного не перебував, доходи від тимчасових заробітків не декларував, про джерела доходів державного виконавця не повідомляв, допомогу по безробіттю не отримував, обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я не має, офіційно ніде не працевлаштувався до теперішнього часу, заходів до працевлаштування не вживав та реалізуючи свій протиправний намір, спрямований на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), діючи умисно та повторно в період з 31.07.2025 по 06.01.2026 відрахувань за рішенням суду не робив, матеріальної допомоги, та допомоги у негрошовій формі дитині не надавав, участі у її вихованні не приймав. Внаслідок чого за ним за вищевказаний період утворилась заборгованість з виплати аліментів в розмірі 35813 гривень 75 копійок, що сукупно складає суму виплат більше ніж за три місяці відповідних платежів.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення за ст. 164 ч. 2 КК України визнав та суду пояснив, що у нього є син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Йому було відомо, що згідно рішення Магдалинівськогорайонного суду Дніпропетровської області з нього стягнуто аліменти на утримання сина. Також він був засуджений вже Магдалинівськимрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 164 КК України. Після винесення вироку він сплачував аліменти лише після того, як ОСОБА_6 звернулася з заявою до поліції щодо несплати ним аліментів. Він є здоровим, у центрі зайнятості на обліку не перебував. Він є військовослужбовцем, дня 3 проходив військову службу та самовільно залишив проходження служби, перебував вдома. Тому не працював, аліменти не сплачував, оскільки не працював та не отримував доходи. В якій період він не сплачував аліменти не пам`ятає. У скоєному розкаюється. 
Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила призначити покарання на розсуд суду, цивільний позов не заявляє. 
Прокурор та обвинувачений не заперечували проти розгляду кримінального провадження за відсутності законного представника малолітнього потерпілого. Тому суд на підставі ст. 325 КПК України, враховуючи думку учасників судового провадження, можливість за відсутності законного представника малолітнього потерпілого з`ясувати всі обставини під час судового розгляду для прийняття рішення, ухвалив про проведення судового розгляду без законного представника малолітнього потерпілого. 
Крім показань самого обвинуваченого, провина ОСОБА_5 в скоєні описаного кримінального проступку підтверджується і іншими перевіреними судом доказами. 
Згідно свідоцтва про народження, 03.12.2013 року народився ОСОБА_4 , батьком якої є ОСОБА_5 .
На підставі рішення Магдалинівськогорайонного суду Дніпропетровської області від 02.11.2021 у справі № 179/1231/21 02.11.2021 було видано виконавчий лист, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 аліменти в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 09.08.2021 і до його повноліття.
24.06.2022 постановою державного виконавця Магдалинівського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно -Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_9 відкрито виконавче провадження № 69296996 на підставі виконавчого листа № 179/1231/21, виданого 24.06.2022 Магдалинівськимрайонним судом Дніпропетровської області.
Відповідно до довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 179/1231/21 від 24.06.2022 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 щомісячно аліментів у розмірі частини заробітку на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 31.07.2025 по 06.01.2026 утворилася заборгованість по аліментах в розмірі 35 813 грн. 75 коп. Із розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_5 за період з 31.07.2025 по 06.01.2026 не здійснював сплати аліментів за виконавчим листом № 179/1231/21 від 24.06.2022.
Згідно довідки Самарівської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості ОСОБА_5 на обліку в центрі зайнятості у період з 31.07.2025 по 06.01.2026 не перебував та не звертався, допомогу по безробіттю не отримував.
Згідно довідки Комунального підприємства «Магдалинівська центральна лікарня» Магдалинівської селищної ради Дніпропетровської області ОСОБА_5 за медичною допомогою у період з 31.07.2025 по 06.01.2026 не звертався. 
Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 не перебуває на обліку як отримувач соціальних послуг, житлових субсидій та пільг, пенсійних та страхових виплат. 
Згідно довідки Управління соціальної та ветеранської політики ОСОБА_5 допомогу по інвалідності чи будь – яку іншу допомогу в період часу з 31.07.2025 по 06.01.2026 не отримував.
Згідно вироку Магдалинівськогорайонного суду Дніпропетровської області від 30.06.2025 ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у вигляді 1 (одного) року пробаційного нагляду. 
Оцінивши зазначені докази, суд приходить до висновку про їх належність, допустимість і достовірність. Наведені докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого. 
Практикою Європейського суду з прав людини закріплено позицію, що за змістом пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Визнавши досліджені докази достовірними, належними та допустимими та, оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними та обставинами скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що інкриміноване ОСОБА_5 обвинувачення знайшло підтвердження під час судового розгляду.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту доведена вина у скоєнні ОСОБА_5 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів),вчиненому особою раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею.
Вирішуючи питання про призначення покарання, суд керуючись загальними засадами призначення покарання, закріпленими в ст. 65 КК України, через які реалізовано принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на досягнення мети покарання, пов`язаної з виправленням засудженого, а також запобігання вчиненню ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень (ст. 50 КК України).
При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, раніше судимий, на шлях виправлення не став та вчинив кримінальний проступок в період відбування покарання за іншим вироком, розлучений, має неповнолітнього сина, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, самовільно залишав частину та на теперішній час військову службу не проходить, стабільного джерела доходу не має, суспільно-корисною працею не займається, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, має задовільну характеристику з місця проживання.
Як обставини, передбачені ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття.
Обставин, передбачених ст. 67 КК України, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, йому необхідно призначити покарання у виді обмеження волі в межах мінімальної санкції, передбаченої ч. 2 ст. 164 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. 
Призначення покарання в такому необхідному та достатньому розмірі, на думку суду, разом з метою кари одночасно об`єктивно забезпечить досягнення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 
Разом з цим, суд враховує, що ОСОБА_5  був засуджений вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30.06.2025 до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.
У частині 1 ст. 71 КК України зазначено, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. 
Положення вказаної норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування.
Таким чином, приєднання повністю або частково невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.
Згідно з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 грудня 2021 року (справа № 243/7758/20), для застосування закріплених у ч.1 ст.71 КК України правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності: вчинення нового кримінального правопорушення засудженим після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання за попереднім вироком, а також наявність невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи із такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду. 
Таким чином, суд вважає, що остаточне покарання ОСОБА_5  належить призначити на підставі ч. 1 ст. 71, п. 5 ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30.06.2025.
Саме таке покарання, на думку суду, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України, та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Більш того, суд звертає увагу на те, що, якщо за попереднім вироком було призначено покарання, яке слід відбувати реально, то під час ухвалення нового вироку, із застосуванням положень ст. 71 КК України, суд не може звільнити обвинуваченого від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Відповідні правові висновки зазначені в постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 686/3226/20, від 09 серпня 2022 року у справі № 359/4720/20, від 01 березня 2023 року у справі № 758/15350/21.
Будь-яких законних підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, в тому числі призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, судом не встановлено, оскільки матеріали цього кримінального провадження не містять пом`якшуючих покарання обставин, які, з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Речові докази відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5  визнати винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ст. 164 ч. 2 КК України та призначити йому покарання за даною статтею кримінального закону у вигляді 2 (двох) років обмеження волі. 
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30.06.2025, у виді 1 (одного) місяця пробаційного нагляду, який, згідно п. 5 ч. 1 ст. 72 КК України, відповідає 1 (одному) місяцю обмеження волі, та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (двох) років 1 (одного) місяця.
Строк відбування покарання у виді обмеження волі ОСОБА_5 рахувати з дати прибуття та взяття на облік до виправного центру.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
На вирок може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області на протязі 30 днів з дня його проголошення. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1