521/9066/25
1-кп/521/1023/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2026 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілої, адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.02.2025 року за №12025162470000294, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кургальджино, Кургальджинського р-ну, Цілиноградської обл. (Республіка Казахстан), громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, на момент вчинення кримінального правопорушення перебуваючого на посаді голові СФГ «Олеся», раніше не судимого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи особою, яка у встановленому законодавством порядку набула права керування транспортними засобами, та 09.08.2023 отримав останнє посвідчення водія НОМЕР_1 з категоріями «В1»-«С», 25.02.2025 о 08.53 годині, керуючи власним технічно справним автомобілем «RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по асфальтованому, сухому, дорожньому покриттю вулиці Прохорівська в Хаджибейському районі міста Одеси, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по дві, а перед перехрестям з вулицею М`ясоєдівська – по три попутні смуги для руху у протилежних напрямках, що позначені горизонтальною дорожньою розміткою 1.3 (розділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху) і 1.5. (позначає межі смуг руху за наявності двох і більше смуг, призначених для руху в одному напрямку), а також трамвайні рейкові колії обох напрямків руху, зі сторони вулиці Мечникова у напрямку вулиці Степова.
Наблизившись до регульованого перехрестя з вулицею М`ясоєдовська, водій ОСОБА_5 , зупинився першим у лівій смузі свого напрямку руху, на заборонений червоний сигнал світлофора, з увімкненим покажчиком лівого повороту, оскільки мав намір виконати поворот ліворуч на цьому перехресті, у напрямку вулиці Богдана Хмельницького. 
Коли на світлофорі увімкнувся сигнал, що дозволяє рух, водій ОСОБА_5 , вирішив встигнути перетнути першим три зустрічні смуги руху, перед транспортними засобами, що зупинились у зустрічному напрямку і на дозволений сигнал світлофора відновили рух вперед, тому, зі швидкістю близько 39 км/год, виїхав на це перехрестя і почав перетинати зустрічну половину проїзної частини, при цьому, вкрай уважним не був, не переконався, що своїми діями він не створить небезпеки для життя і здоров`я інших учасників дорожнього руху, не спричинить матеріальних збитків, чим проявив кримінальну протиправну недбалість, тобто не передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень іншій особі, як наслідку своєї дії, що утворювала реальну загрозу для життя і здоров`я цієї особи, хоча повинен був і міг передбачити ці наслідки, якщо б діяв більш обачливо.
У той самий час, по вулиці Прохорівська, зі сторони вулиці Степова у бік вулиці Мечникова, у правій смузі свого напрямку руху, зі швидкістю близько 50 км/год (фактична швидкість органами досудового розслідування не встановлена), рухався автомобіль «TOYOTA AVENSIS», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який, не зупиняючись перед «стоп-лінією», оскільки на світлофорі йому увімкнувся зелений сигнал і смуга, по якій він рухався, була вільна від інших учасників дорожнього руху, виїхав на перехрестя з вулицею М`ясоєдовська у прямому напрямку. 
Як наслідок, здійснюючи маневрування на перехресті, в умовах обмеженої видимості, через наявність зустрічного транспорту, водій ОСОБА_5 не вжив заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації, постійно за дорожньою обстановкою та її зміною не стежив, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, не утримався від виїзду на зустрічну половину проїзної частини, не дав дорогу транспортним засобам, що рухались рівнозначною дорогою в зустрічному напрямку і мали перевагу в русі, встигнув перетнути перед зустрічними автомобілями перші дві зустрічні смуги руху, виїхав у третю смугу, де створив аварійну ситуацію водію ОСОБА_7 , і допустив зіткнення на зустрічних перехресних напрямках, під кутом 105+5 градусів, передньою правою бічною частиною автомобіля «RENAULT MEGANE», з передньою частиною автомобіля «TOYOTA AVENSIS», у смузі руху останнього. 
В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяні тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, підапоневротична гематома (скупчення крові під сполучнотканинною оболонкою, що вкриває м`язи голови над кістками черепу) в правій лобно-скронево-тім`яній ділянці; закриті переломи зуба та поперекового відростку другого шийного хребця зі зміщенням кісткових уламків, що складають єдиний морфологічний комплекс автомобільної травми і оцінюються разом за критерієм небезпеки для життя та, згідно п.п. 2.1.1. «а», та п 2.1.3. «е» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.
Отже, водій ОСОБА_5 , шляхом належного виконання вимог пунктів: 1.5.; 2.3. б); 10.1.; 16.6. «Правил дорожнього руху», гарантовано мав технічну можливість запобігти ДТП і його фактичні дії знаходяться у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди, а також настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень. 
Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження.
Представником потерпілої, адвокатом ОСОБА_4 в інтересах потерпілої поданий цивільний позов, який просила задовольнити.
Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні не була присутня, надала заяву, про розгляд справи без її участі, оскільки у зв`язку з отриманими травмами не може пересуватись. Щодо міри покарання обвинуваченому просила призначити реальне покарання. Цивільний позов підтримала, просила задовольнити.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини. При цьому, обвинувачений надав пояснення, які повністю співвідносяться з обставинами, викладеними у обвинувальному акті. 
Просив не позбавляти його права керування, оскільки посвідчення водія необхідне для організації життя. Цивільний позов визнав частково, зазначивши, що на теперішній час сплатив потерпілій ОСОБА_8 82 000 грн.
Крім того, зазначив, що потерпіла ОСОБА_8 насправді не є такою, що прикута до ліжка, оскілки під час відвідування ним потерпілої сусіди повідомили, про те що вона знаходиться на прогулянці.
Уповноважена особа співвідповідача, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» участі в судовому засіданні не приймала.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор потерпіла також не оспорювали встановлені фактичні обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння кримінальних правопорушень, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого, матеріали справи щодо речових доказів і процесуальних витрат, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах, доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд виходить із наступного.
Так, відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Суд не визнає щире каяття пом`якшуючою обставиною.
Так, щире каяття – це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Під час судового засідання обвинувачений заперечив спричинення потерпілій ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до настання наслідків які виразились в тому, що вона на теперішній час позбавлена можливості рухатись.
Тобто обвинувачений фактично заперечує, що його дії призвели до спричинення потерпілій тяжкого тілесного ушкодження.
При цьому, суд зазначає, що визнання вини ОСОБА_5 факту вчинення кримінального правопорушення, не свідчить про щире каяття.
Представник потерпілої, адвокат ОСОБА_4 підтвердила про відсутність вибачень перед потерпілою з боку ОСОБА_5 .
Суд враховує часткове добровільне відшкодування обвинуваченим завданої потерпілій шкоди та визнає це пом`якшуючою обставиною.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим діяння, обставини його вчинення, критичне відношення винного до вчиненого.
Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 виду і міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з вимогами ст. 12 КК України є тяжким злочином, вчиненим з необережності, особу винного та його вік (59 років), соціальні зв`язки: одружений, має дружину, яка \є особою з іневалідністюмає місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, повне визнання вини, наявність обставини, що пом`якшує відповідальність – часткове відшкодування завданої шкоди,і відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Крім того, судом враховано інформація голови БФ «Милосердя Біляївщини» ОСОБА_9 відповідно до якої ОСОБА_5 є волонтером, який проводи неодноразові поїздки до Миколаївщини та Херсошщини з метою доставки гуманітарного вантажу.
Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Суд, враховуючи вищевикладене, приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_5 можливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, вважає можливим застосувати до нього покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком.
З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи, що кримінальне правопорушення вчинене з необережності, особу обвинуваченого, який є волонтером, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, характеризується виключно позитивно, добровільно частково відшкодував потерпілій завдану шкоду, його ставлення до вчиненого, а також враховуючи думку потерпілої та прокурора, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами, та можливість звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 
Суд враховує ту обставину, що кримінальне правопорушення ОСОБА_5 вчинено під час надання ним послуг з перевезення пасажирів власним автотранспортом. Враховуючи цю обставину, суд вважає за необхідне попередити скоєння подібного кримінального правопорушення та спричинення шкоди іншим особам, суд вважає за необхідне позбавити обвинуваченого ОСОБА_5 права користування транспортним засобом 
Суд зазначає, що позбавлення права керування транспортним засобом не є безстроковим, а є таким, що обмежується часом.
Висловлювання обвинуваченого, що він принесе більше користі державі, при наявності у нього водійського посвідчення під час волонтерської діяльності, суд сприймає критично, оскільки не можливо волонтерською діяльністю нівелювати наслідки, спричинені особі в результаті дорожньо-транспортної події, оскільки найбільшою цінністю держави є людина. 
Підтвердження факту інвалідності дружини не може слугувати обставиною, яка унеможливлює застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та спростовує нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, в результаті якого вона позбавлена можливості рухатись.
Тому з метою запобігання вчиненню подібних правопорушень, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк два роки. 
Вказані вид та міра покарання, на переконання суду, є необхідними й достатніми для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Згідно з ст. ст. 122, 124 КПК України суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів для проведення експертиз на загальну суму29 685,60 гривень, а саме:
-судова авто-технічна експертиза технічного стану транспортного засобу, вартістю 4240,80 гривень;
-судова авто-технічна експертиза технічного стану транспортного засобу, вартістю 5088,96 гривень;
-судова транспортно - трасологічна експертиза, вартістю 5937,12 гривень;
-судова комп`ютерно-технічна та авто-технічна експертиза по дослідженню обставин ДТП, вартістю 14418,72 гривень;
Відповідно до ухвали слідчого судді Хаджибейського (Малиновського) районного суду міста Одеси від 30.04.2025 року вважати повернутим речовий доказ, а саме: автомобіль марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер « НОМЕР_3 », номер кузова НОМЕР_4 , рік випуску 2004, сірого кольору, власнику майна ОСОБА_7 .
Запобіжний захід у кримінальному провадженні не обирався.
У рамках даного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_8 до ОСОБА_5 заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на її користь 
1.майнової шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я у розмірі 256 274 грн, розмір якої складається з:
-оплата додаткових медикаментів та медичних послуг – 28 000 грн;
-витрати на послуги доглядача – 60 000 грн за 3 місяці – 60 000 грн;
-медичні послуги по реабілітації та транспортні розходи - 150 000 грн.
2. моральної шкоди у розмірі 500 000 грн. та
3. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн. 
Судом установлено, що станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до договору (полісу) № АТ/5753616 від 24.07.2024 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якої строк дії страхового полісу тривав з 25.07.2024 по 24.07.2025. За шкоду завдану життю і здоров`ю страхувальником страховик виплачує на одного потерпілого 320 000 грн. Розмір франшизи 2500 грн.
Ухвалою суду згідно з клопотанням представника потерпілого, судом було залучено у якості співвідповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА».
Слід зазначити, що хоча ПАТ «НАСК «ОРАНТА» і залучено до суду у якості співвідповідача за клопотанням представника потерпілого, проте будь-яких позовних вимог до вказаної страхової компанії заявлено не було. Зокрема представник потерпілого наголошувала, що вона своєчасно звернулася в інтересах потерпілого до вказаної страхової компанії для виплати страхового відшкодування, проте відповідні виплати призупиненні на час постановлення по вказаному кримінальному провадженні вироку суду. 
Між тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «виходячи з положень статей 16, 23 ЦК Українита змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 Закону.
Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV».
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить із наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Як слідує з положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частина друга статті 78 ЦПК України, вказує на те, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_5 сплачені ОСОБА_8 наступні суми, що підтверджується копіями розписок, наявними в матеріалах провадження на загальну суму 81 000 (вісімдесят одна тисяча ) гривень, зокрема: 
-26.02.2025р- 11 000 грн;
-13.03.2025р. – 25 000 грн;
- 09.04.2025р. – 10 000 грн;
-08.05.2025р. – 35 000 грн;
Розглядаючи заявлений цивільний позов потерпілого, наявні в матеріалах справи документи, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що шкода завдана потерпілій була заподіяна саме обвинуваченим ОСОБА_5 .
Під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 позовні вимоги потерпілої визнав частково. 
Суд при розгляді цивільного позову зобов`язаний перевірити обґрунтованість цивільного позову в частині стягнення витрат на лікування. 
Для сплати страхового відшкодування потерпіла особа має надати не тільки платіжні документи з купівлі лікарських засобів тощо, але й документально підтвердити необхідність їх придбання (витяг з історії хвороби, рецепти на придбання ліків тощо), тобто довести наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та лікуванням.
Так, представником позивача надані копії платіжних документів на придбання медичних препаратів. Натомість, позивачем не надано усіх підтверджуючих документів про таке лікування, а лише копії чеків, частина з яких є повторюваними копіями. 
До суду надані консультативні висновки спеціаліста від 26.08.2025 року, 01.07.2025 року з медичними призначеннями, натомість копії долучених чеків не відповідають тим медичним препаратам, що були зазначені в призначеннях.
Медичні призначення, щодо необхідності придбання тих чи інших медичних препаратів, зазначених в копіях чеків до суду не надавались. 
Суд не приймає до уваги Акт про надання послуг (виклик лікаря невролога на дом, вартість 1500 грн) ,оскільки такий акт не є підтвердженням оплати такої послуги. 
Суд приймає до уваги як підставу для відшкодування:
-Квитанцію до прибуткового касового ордера № 990 від 06.06.2025 року на суму 1500 грн.- за виїзд лікаря травматолога на дім;
-Чек № 25728 від 08.05.2025 року на суму 559,00 грн- за ванночку для миття голови;
-квитанція до пибуткововго касового ордера № 679 від 23.04.2025 року на суму 2000 грн – за узд шлунка.
Враховуючи вищезазначене, суд частково задовольняє відшкодування оплати медикаментів та медичних послуг в розмірі 4 059 грн.
Щодо відшкодування витрат на послуги доглядача за потерпілою ОСОБА_8 в розмірі 60 000 грн суд зазначає наступне. 
Чоловіком потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_10 здійснювався догляд за нею, у зв`язку з чим він вимушений взяти відпустку без збереження заробітної плати за місцем своєї роботи. 
Представником ОСОБА_11 надані копії трудової книжки ОСОБА_12 та копії наказів про надання йому відпустки. З яких вбачається, що ОСОБА_10 з 21.09.2018 року працевлаштований в ПАТ «Виробниче об`єднання «СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР» (м. Одеса) в цех сталевого дроту слюсарем – ремонтником третього розряду, з 09.01.2023 ОСОБА_10 з 28.08.2023 року переведений в цех металевого дроту слюсарем-інструментальником.
Відповідно до копій наданих наказів вбачається, що ОСОБА_10 надавались відпустки без збереження заробітної плати:
-наказ № 94-к/тр з 05.03.2025-по 07.05.2025 року – тривалістю 03 календ. дні;
-наказ № 97-к/тр з 10.03.2025-по 14.03.2025 року – тривалістю 05 календ. дні;
-наказ № 100-к/тр з 17.03.2025-по 09.05.2025 року – тривалістю 54 календ. дні.
-наказ № 115-к/тр з 09.05.2025-по 07.07.2025 року – тривалістю 60 календ. дні.
Представником позивача надана копія форми ОК-5 Пенсійного фонду Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відносно ОСОБА_10 з якої вбачається, що у лютому 2025 року ОСОБА_10 нараховано дохід 20 760,26 грн. 
В позовній заяві потерпілою зазначалась вимога про компенсацію їй 60 000 грн. втраченої заробітної плати її чоловіка за 3 місяці. З огляду на долучені копії наказів про надання ОСОБА_10 відпустки без збереження заробітної плати – строк таких відпусток становив122 календарних дні, тобто повних 4 місяці. 
Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджено постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 . 
За даними довідки форми ОК-5 ОСОБА_10 за попередні перед відпусткою 12 календарних місяців (квітень 2024 року-березень 2025 року) останній отримав 311 353,83 грн. Відповідно середньомісячна заробітна плата ОСОБА_10 становить 311353,83/12=25946,15 грн. Після відрахування ПДФО (18%) та військового збору (5%) - чистою до виплати середньомісячна заробітна плата становить 19 978,54 грн.
Відповідно до ст..ст. 12, 13 ЦПК України - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Оскільки Позивачкою заявлялись саме вимоги щодо компенсації їй витрат на утримання виходячи з середньомісячної заробітної плати її чоловіка саме із розрахунку за 3, а не 4 місяці в розмірі 60 000 грн., тому враховуючи надані документи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог ОСОБА_8 щодо компенсування витрат на її догляд у розмірі саме 60 000 грн.
Щодо відшкодування медичних послуг по реабілітації та транспортні розходи у розмірі 150 000 грн. суд зазначає наступне. 
Доказами, що підтверджують зазначені витрати, можуть бути квитанції про оплату курсу реабілітації та консультативні висновки спеціалістів, які підтверджують необхідність такого лікування внаслідок травм, отриманих у ДТП.
Натомість, представником позивача не надано підтверджуючих документів щодо підтвердження таких заявлених витрат послуг по реабілітації та транспортних розходів.
Враховуючи викладене, матеріальна шкода, що підлягає стягненню з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» становить 64 059 грн. за вирахуванням франшизи у розмірі 2500 грн, що становить 61 559 грн.
Відповідно суму франшизи у розмірі 2500 грн слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 .
В решті позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити у зв`язку з недоведеністю.
Правові підстави стягнення моральної шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Свої вимоги представник потерпілого мотивує тим, що внаслідок даної ДТП, винуватцем якої є ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_8 отримала моральні страждання, оскільки протягом тривалого часу позбавлена можливості самостійно пересуватись, опинившись прикутою до ліжка, отримала інвалідність, втратила сон, постійно знаходиться в стані постійного душевного хвилювання, в неї порушені нормальні життєві зв`язки, вплинувши на її відносини з членами родини та іншими людьми.
Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Моральна шкода, відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. 
Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц).
Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи, особливо у разі втрати близької, рідної людини. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним завданій шкоді.
Обґрунтування розміру відшкодування моральної шкоди ст. 23, 1168 ЦК України, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»:
- характер правопорушення - у спірному випадку кримінальне правопорушення, що спричинило тяжке тілесне ушкодження, та призвело до отриманні потерпілою інвалідності;
- глибина, характер та обсяг страждань (душевних і психічних), яких зазнала потерпіла у зв`язку з втратою можливості рухатись та жити нормальним життям, втратою соціальних зв`язків.
Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
У ст.26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в редакції чинній на дату ДТП, встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну (який діяв на час визначено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Суд звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 Закону.
Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону.
З урахуванням викладеного, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала цивільний позивач (пригнічений стан, характер тілесного ушкодження, неможливість самостійного обслуговування та пересування, необхідність постійного стороннього догляду, докладення додаткових зусиль для відновлення звичного життєвого циклу, втраті душевного спокою, стресі, зміні звичного укладу життя, розриві соціальних зв`язків, страждання та переживання потерпілої), а тому вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди частково, а саме в розмірі 400 000 грн.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про стягнення з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» моральної шкоди в рамках ліміту відповідальності згідно з полісом АТ/5753616 від 24.07.2024 року в розмірі 3077,95 грн. (61 559 грн. *5%=3 077, 95)
Відповідно з обвинуваченого ОСОБА_5 слід стягнути на користь потерпілої ОСОБА_8 396 922,05 грн. Враховуючи, що обвинуваченим на теперішній час сплачено 81 000 грн, остаточно до відшкодування підлягає сума у розмірі 315 922,05 грн.
Крім того, заявлено про відшкодування правової допомоги у розмірі 12 000 грн. На підтвердження цього в судовому засіданні надано оригінали договору про надання правової допомоги та ОСОБА_6 не заперечували щодо розміру наданої правової допомоги. 
Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 118, 120 КПК України, враховуючи співрозмірність наданої правової допомоги та її розмір, суд приходить до висновку про задоволення вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу.
Запобіжний захід у кримінальному провадженні не обирався.
Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Хаджибейського (Малиновського) районного суду міста Одеси від 10.03.2025 року, в частині накладення арешту на автомобіль марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер « НОМЕР_3 », номер кузова НОМЕР_4 , рік випуску 2004, сірого кольору, підлягає скасуванню, вважати його повернутим власнику майна ОСОБА_7 .
Питання стосовно речових доказів слід вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 369-371, 373-374, 376, 392-395, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, 

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 ( два) роки.
Згідно із ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 , наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Контроль над поведінкою ОСОБА_5 покласти на органи з питань пробації за місцем проживання обвинуваченого.
Строк випробування ОСОБА_5 , а саме іспитовий строк, обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 17 квітня 2026 року.
Призначене додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки підлягає реальному і самостійному виконанню.
Строк додаткового покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення права керування транспортними засобами обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів для проведення експертиз на загальну суму 29 685,60 гривень.
Речові докази, відповідно до постанов слідчого:
-компакт-диск CD-R марки «Verbatim», з серійним номером: «LH3180CA11040031 D2», інформацією про дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 25.02.2025 приблизно о 18:53 годині в м. Одесі, на регульованому перехресті вул. М?ясоєдівська та вул. Прохорівська в участю автомобіля «Toyota Avensis», р/н НОМЕР_3 , і автомобіля «Renault Megane»,- зберігати у матеріалах кримінального провадження;
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Хаджибейського (Малиновського) районного суду міста Одеси від 10.03.2025 року, в частині накладення арешту на автомобіль марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер « НОМЕР_3 », номер кузова НОМЕР_4 , рік випуску 2004, сірого кольору, - вважати його повернутим власнику майна ОСОБА_7 .
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.
Стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (Код ЄДРПОУ 00034186) на користь ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , суму матеріальної шкоди у розмірі 61 559( шістдесят одна тисяча п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень, суму моральної шкоди у розмірі 3 077 (три тисячі сімдесят сім) гривень 95 (дев`яносто п`ять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суму матеріальної шкоди в розмірі 2 500,00 ( дві тисячі п`ятсот) гривень, суму моральної шкоди в розмірі 315 922 ( триста п`ятнадцять тисяч дев`яносто дві) гривні 05( п`ять) г копійок.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати на правову допомогу у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень.
Апеляційна скарга на вирок суду першої інстанції може бути подана до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст. 394 КПК України.
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.
Суддя ОСОБА_1