ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/6206/25
06 квітня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 Військової частини НОМЕР_1 Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Уточнені позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на момент видання наказу про призов військовозобов`язаних до Збройних Сил України за загальною мобілізацією, у частині, що стосується ОСОБА_1 , Позивач мав чинне та реалізоване право на відстрочку від призову, а відтак не підлягав призову на військову службу під час мобілізації. Таким чином, наказ щодо призову Позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період є таким, що винесений в супереч нормам Конституції та Законів України.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду (суддя Мандзій О.П.) від 03.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
04.11.2025 до суду від представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №260 від 10.09.2025 року Позивач прибув у відрядження з військової частини НОМЕР_2 з метою проходження базової загальновійськової підготовки. Враховуючи вищевикладене, Позивач не проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
11.11.2025 до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, відповідно до якої вказано на безпідставність та необґрунтованість відзиву відповідача, оскільки зазначені в ньому відомості не відповідають дійсності.
Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через систему "Електронний суд" із відповідними письмовими доказами 12.11.2025. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові та зазначив наступне.
Позивач мав оформлену діючу відстрочку на підставі п. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в строк до 07.08.2025, що підтверджується згідно довідки №1/779 від 17.05.2025 року. Згодом, відстрочка від призову на військову службу була продовжена, про що Позивач надає докази.
Відповідачем було отримано лист Слідчого управління Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області від 27 серпня 2025 року № 121342-2025, яким повідомлено, що до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України; зобов`язано Відповідача перевірити окремих осіб на предмет отримання ними відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та прийняти рішення про скасування відстрочки від призову. Серед інших осіб, підстави надання відстрочки від призову яким підлягали перевірці, був Позивач.
Копію зазначеного листа Відповідач надати не може, у зв`язку з вимогами закону про недопустимість розголошення відомостей, що становлять таємницю досудового розслідування. Відповідач не наділений повноваженнями вирішувати які відомості підлягають захисту в межах кримінального провадження, а які можуть оголошуватись на загал. Тому, на думку Відповідача, отримати копію зазначеного листа чи інших документів кримінального провадження суд може у Слідчого управління ГУНП в Тернопільській області.
Відповідачем, згідно вищевказаних вимог законодавства та в межах повноважень, проведено перевірку підстав наявності у Позивача відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та за її результатами Комісією з питань надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, при ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийнято рішення про скасування відстрочки Позивачу (копія протоколу Комісії додається). Згідно закону відомості про скасування відстрочки від призову були внесені до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Таким чином, з урахуванням викладеного, станом на день видання наказу “Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період” від 05.09.2025 № 1596, Позивач був військовозобов`язаним, призовного віку, не користувався відстрочкою від призову на військову службу, придатним до військової служби за станом здоров`я, що підтверджено висновком ВЛК, а отже, підлягав призову на військову службу під час мобілізації на загальних підставах.
На підставі викладеного, представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити. 
18.11.2025 до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, відповідно до якої вказано на безпідставність та необґрунтованість відзиву відповідача, оскільки зазначені в ньому відомості не відповідають дійсності та зазначила наступне. 
На адресу дружини Позивача - ОСОБА_2 надійшов лист ІНФОРМАЦІЯ_4 за №18372 від 14.10.2025 року, з якого стало відомо, що її чоловік (Позивач - ОСОБА_1 ) підозрюється в фіктивному працевлаштуванні у ВСП «Гусятинський фаховий коледж ТНТУ ім. І. Пулюя» з метою ухилення від мобілізації через встановлення педагогічного навантаження 0,75 ставки.
Як вбачається із цього ж листа, враховуючи вищенаведене, на підставі листа ГУНП в Тернопільській області, ОСОБА_1 було скасовано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Аналогічні твердження наведені Відповідачем-1 у своєму відзиві на позовну заяву.
У зв`язку з чим варто звернути увагу на норми статті 62 Конституції України, саме: особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Отже, ухвалення ІНФОРМАЦІЯ_5 рішення про скасування відстрочки для Позивача від призову на військову службу на підставі листа ГУНП в Тернопільській області, який не містить встановленого законом процесуального статусу доказу та ґрунтується виключно на неперевірених припущеннях щодо нібито фіктивного працевлаштування, є передчасним, неправомірним і таким, що порушує конституційні гарантії презумпції невинуватості та принцип прийняття рішень органами влади виключно на підставі належних і допустимих доказів.
Варто також наголосити, що Відповідач-1 у своєму відзиві не зазначає номер відповідного кримінального провадження та не долучає самого листа, на який посилається, що унеможливлює перевірку його змісту та належності як доказу. За таких обставин наведені твердження не можуть вважатися належними та допустимими доказами у розумінні процесуального закону.
Водночас судове рішення повинно ґрунтуватися виключно на достовірних, належних і допустимих доказах, досліджених безпосередньо судом у межах розгляду справи, а не на припущеннях чи неперевірених твердженнях, які не підтверджені матеріалами провадження.
У разі виявлення відсутності законних підстав у військовозобов`язаного для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період комісія при територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки (комісія Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів) скасовує таку відстрочку протягом семи днів з дати виявлення відсутності законних підстав у військовозобов`язаного для відстрочки.
Однак, Позивача в жоден спосіб не повідомляли про скасування відстрочки.
У зв`язку з чим, представник Позивача - адвокат Сабатюк Н.П. 13.11.2025 року відправила у ІНФОРМАЦІЯ_4 , Чортківське РУП ГУНП в Тернопільській області, ГУНП в Тернопільській області та ВСП «Гусятинський фаховий кодедж ТНТУ імені Івана Пулюя» відповідні адвокатські запити.
Проте, станом на момент подання даного клопотання, відповіді не надходило, запитувані документи не надано.
Також стороні Позивача ІНФОРМАЦІЯ_5 було надано повідомлення по місцю вимоги №1/1824 від 04.11.2025 року, з якого вбачається, що Позивача - ОСОБА_1 призвано на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Водночас, варто звернути увагу на лист-відповідь на адвокатський запит ІНФОРМАЦІЯ_4 за №1/4990 від 21.10.2025 року, який було долучено до матеріалів справи клопотанням про долучення доказів від 10.11.2025 року.
Із вказаного листа вбачається, що Позивача - ОСОБА_1 призвано на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_5 . Також зазначено, що мобілізаційні заходи ІНФОРМАЦІЯ_4 - не здійснювались.
В той же час, як вбачається із витягу з наказу №1596 від 05.09.2025 року, який долучено до матеріалів справи разом із відзивом на позовну заяву, ОСОБА_1 призвано на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Із наведеного вбачається, що Відповідач-1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) та Відповідач-2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) намагаються уникнути відповідальності за протиправні дії, пов`язані з призовом Позивача, перекладаючи відповідальність один на одного.
Представником позивача 29.12.2025 надіслано через систему "Електронний суд" заяву про уточнення позовних вимог, а саме:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви Позивача - ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.2 ч.3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 оформити Позивачу - ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов військовозобов`язаних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період в частині призову та направлення Позивача - ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов військовозобов`язаних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період в частині призову та направлення Позивача - ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) про зарахування Позивача - ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 та на всі види забезпечення;
- зобов`язати Відповідача-3 - Військову частину НОМЕР_2 виключити зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 та звільнити з військової служби Позивача - ОСОБА_1 ;
- стягнути з Відповідача-1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , Відповідача-2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , Відповідача-3 - Військової частини НОМЕР_2 на користь Позивача - ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі -1695,68грн., з яких:
- 968,96грн. за звернення із позовною заявою;
- 726,72грн. за звернення із заявою про забезпечення позову.
У зв`язку з відрахуванням зі штату Тернопільського окружного адміністративного суду судді Мандзія О.П. (у провадженні якого перебувала дана справа) 05.01.2026 проведено повторний автоматизований розподіл цієї адміністративної справи. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Тернопільського окружного адміністративного суду цю справу передано для розгляду судді Подлісна І.М.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.01.2026 справу прийнято до провадження новим складом суду, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, розгляд справи розпочато спочатку.
Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через систему "Електронний суд" із відповідними письмовими доказами 20.01.2026. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові та зазначив наступне.
Оскільки позиція ІНФОРМАЦІЯ_1 по даній справі не змінилася, просить суд здійснити розгляд справи, з урахуванням раніше поданого відзиву без участі представника відповідача.
Ухвалою суду від 09.03.2026 залучено до участі у справі №500/6206/25 другого відповідача - Військову частину НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ).
Відповідач Військова частина НОМЕР_2 своїм правом не скористався та відзиву до суду не подав.
Частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.
На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , станом на момент звернення в суд із цією позовною заявою, призваний до лав Збройних Сил України та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Однак, важливим моментом у даних правовідносинах являється те, що ОСОБА_1 мав оформлену діючу відстрочку на підставі п.9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в строк до 07.08.2025р., що підтверджується згідно довідки №1/779 від 17.05.2025 року.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: 2) наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів фахової передвищої освіти, професійної освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.
В той же час, в останній відстрочки - 07.08.2025 року, Позивач особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про оформлення (продовження) відстрочки на підставі п.9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
До даної заяви надавався повний пакет документів, на підтвердження підстав для отримання відстрочки у відповідності до п.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зокрема документи, що визначені додатком №5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 року (зі змінами).
Більше того, будь-яких змін, що виключали б підстави для надання (продовження) відстрочки для ОСОБА_1 не відбувалось, що підтверджується згідно витягу з наказу №42-к/тр від 16.05.2025 року, довідки №02/14 165 від 04.08.2025 року та довідок №02/14-189 від 09.09.2025 року.
Тобто, були усі підстави вважати про надання (оформлення) відстрочки для Позивача на підставі п.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Вищезгадане поштове відправлення, отримано працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 07.08.2025 року, що підтверджується згідно трекінгу Укрпошти за №4820103256447.
Однак, Позивача у будь-який спосіб не було повідомлено з приводу розгляду його заяви, як це передбачено згідно вимог Порядку №560.
Водночас, як вбачається із витягу даних Резерв+ (який сформовано 01.09.2025 року), у Позивача наявна оформлена діюча відстрочка на підставі п.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в строк до 04.11.2025 року.
Наведені обставини давали підстави вважати, що заява ОСОБА_1 була розглянута позитивно, та за її результатами йому надана (оформлена) відстрочка.
Іншими словами, Позивачу - ОСОБА_1 , у відповідності до п.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», видано (оформлено/продовжено) відстрочку у строк до 04.11.2025 року.
Тобто, Позивач не тільки мав право на отримання (продовження) відстрочки, а й належним чином реалізував його, шляхом подання відповідної заяви до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку та черговим отриманням (оформленням) такої відстрочки.
Водночас, 05.09.2025 року перебуваючи в місті Тернопіль, Позивача було затримано та доставлено в ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Після чого, Позивач був направлений для проходження військово-лікарської комісії при для визначення ступеня придатності до військової служби.
Більше того, беручи до уваги витяг даних Резерв+ (який сформовано 08.09.2025 року), вже відсутня відмітка про оформлену відстрочку.
Вказані обставини викликають обґрунтовані сумніви та занепокоєння, оскільки різниця у змісті даних між витягами за короткий проміжок часу, а також повна відсутність інформації про підстави розгляду заяви Позивача щодо оформлення відстрочки, виглядає щонайменше дивною, незрозумілою та такою, що потребує ретельного з`ясування. Особливо з огляду на те, що чинне законодавство не передбачає довільного або автоматичного виключення з бази даних Резерв+ відомостей про оформлену відстрочку без належного адміністративного чи судового рішення.
Тобто, Позивач перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_5 , фактично був у нерівноправних умовах і, очевидно, мав перешкоди в наданні (доведенні її достовірності) інформації про законність підстав про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Призову на військову службу під час мобілізації не підлягають особи, які мають право на відстрочку від призову згідно з підставами, передбаченими статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» та цим Порядком.
Пунктом 58 Порядку №560 встановлено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
При цьому, статтею 23 Закону №3543-ХІІ встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
В такий спосіб, на момент винесення наказу про призов Позивача на військову службу під час мобілізації, останній у відповідності до вимог статті 23 Закону №3543- XII мав реалізоване право на відстрочку від призову на військову службу. Проте, ТЦК та СП не було вжито належних заходів щодо з`ясування та врахування таких обставин.
У свою чергу, зі змісту положень Закону №3543-XII, Порядку №560 слідує, що обов`язок щодо перевірки наявності права на відстрочку від призову під час мобілізації на військову службу та підстав для її надання також покладено на районні ТЦК та СП, а тому відповідний ТЦК та СП мав перевірити наявність чи відсутність у Позивача права на відстрочку від призову за мобілізацією.
За таких умов, в силу вимог п.2 ч.3 ст.23 Закону №3543-XII та п.2 Порядку №560, ОСОБА_1 не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, позаяк мав право на оформлення відстрочки у встановленому законом порядку на період мобілізації та на воєнний час, яке серед іншого було реалізоване.
Однак, у сторони Позивача відсутній відповідний наказ про призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
У зв`язку з чим, 10.09.2025 року, представник Позивача - адвокат Сабатюк Наталія Петрівна зверталась до ІНФОРМАЦІЯ_6 із відповідним адвокатським запитом щодо надання копії згаданого наказу, а також надання інформації з приводу обставин оформлення відстрочки для Позивача.
Листом-відповіддю за №3/13607 від 13.09.2025р. ІНФОРМАЦІЯ_7 не надав жодної запитуваної інформації чи документів.
Також представник Позивача - адвокат Сабатюк Наталія Петрівна звернулась до Міністерства оборони України із аналогічним адвокатським запитом від 10.09.2025 року.
Однак, вказаний адвокатський запит фактично залишений без будь-якого розгляду та реагування. Відповіді не надходило, запитувані документи не надано.
Окрім того, представник Позивача - адвокат Сабатюк Наталія Петрівна звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_4 із аналогічним адвокатським запитом від 13.10.2025 року та до ІНФОРМАЦІЯ_4 із аналогічним адвокатським запитом від 14.10.2025 року.
Однак, вказані адвокатські запити також залишені без будь-якого розгляду та реагування. Відповіді не надходило, запитувані документи не надано.
Слід зауважити, що дружина Позивача 08.09.2025 року направила відповідні заяви (скарги) на адреси ІНФОРМАЦІЯ_8 та Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, однак будь-яких відповідей наразі також не отримано.
Більше того, 05.09.2025 року дружиною Позивача викликано національну поліцію на гарячу лінію « 102» з приводу утримання її чоловіка (Позивача) в ІНФОРМАЦІЯ_9 . Проте, будь-якого дієвого реагування зі сторони працівників національної поліції фактично не відбулось.
У зв`язку з чим, представник Позивача - адвокат Сабатюк Наталія Петрівна звернулась до Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області із відповідним адвокатським запитом від 10.09.2025 року, однак, вказаний адвокатський запит також залишений без будь-якого розгляду та реагування.
Підсумовуючи викладене, слід констатувати, що станом на момент видання наказу про призов військовозобов`язаних до Збройних Сил України за загальною мобілізацією, у частині, що стосується ОСОБА_1 , Позивач мав чинне та реалізоване право на відстрочку від призову, а відтак не підлягав призову на військову службу під час мобілізації.
Таким чином, на наше переконання, наказ щодо призову Позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період є таким, що винесений в супереч нормам Конституції та Законів України.
04.11.2025 Відповідачем-3 (Військовою частиною НОМЕР_1 ) подано відзив на позовну заяву по справі №500/5434/25. Із згаданого відзиву вбачається те, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .
Не погодившись із протиправною бездіяльністю відповідачів, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного. 
На виконання частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі по тексту також Закон №2232-XII).
Статтею 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
За змістом частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (надалі по тексту також - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону №2232-XII).
Частиною 6 статті 2 цього Закону №2232-XII, регламентовано види військової служби: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 за №3543-XII (надалі по тексту також Закон №3543-XII)
Абзацом 4 статті 1 Закону №3543-XII визначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII (надалі по тексту також - Закон №389-VIII) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Аналогічне визначення воєнного стану міститься і у статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-XII (надалі по тексту також Закон №1932-XII).
Також статтею 1 Закону №1932-XII передбачено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 "Про введення воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває по теперішній час.
Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Відповідно до вимог статей 20, 22 Закону № 2232-XII на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (для вищого офіцерського складу до 65 років).
Згідно приписів частини 1 статті 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані, серед іншого, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (частина 5 статті 22 Закону №3543-XII).
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Поряд з цим, статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачено перелік підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, згідно з пунктом 2 частини 3 статті 23 Закону №3543-XII Призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: 2) наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів фахової передвищої освіти, професійної освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.
Відповідно до частини 7 статті 23 Закону №3543-XII перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Частиною 8 статті 23 Закону №3543-XII визначено, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною 9 статті 23 Закону №3543-XII єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів забезпечується неможливість надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації більше ніж одному військовозобов`язаному з підстав, зазначених у пунктах 9-14 частини першої цієї статті.
Повноваження територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки щодо перевірки підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення, передбачено також Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 за №154 (надалі по тексту також - Положення №154).
Відповідно до пункту 56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Пунктом 57 Порядку №560 визначено, що для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним, які перебувають на військовому обліку в розвідувальних органах, СБУ, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період наказами керівників відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ утворюються відповідні комісії. Надання військовозобов`язаним відстрочок комісіями, утвореними в розвідувальних органах, СБУ, здійснюється відповідно до цього Порядку.
Питання надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації заброньованим на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, за підприємствами, установами і організаціями, а також посадовим (службовим) особам, зазначеним у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, комісією не розглядаються.
Відповідно до пункту 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації зобов`язані оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаним працівникам (державним службовцям), які заброньовані у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а також посадовим (службовим) особам, зазначеним у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, на території відповідальності якого вони розміщуються. До відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки подаються документи, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Відповідні органи, в яких працюють посадові (службові) особи, зазначені у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, надсилають завірену копію довідки про надання таким особам відстрочки (додаток 6) до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, у якому така особа перебуває на військовому обліку.
Згідно з пунктом 59 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Відповідно до пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаному продовжується, але не більш як до настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави на відстрочку.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, надана (оформлена) відповідно до пунктів 57-58-1 цього Порядку, у разі продовження строку проведення мобілізації продовжується районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки без повторного надання військовозобов`язаним документів, що підтверджують право на відстрочку, за наявності законних підстав.
Перевірка підстав у військовозобов`язаного щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період (крім випадків, коли відстрочка від призову оформляється та надається автоматично відповідно до пункту 59 цього Порядку) здійснюється посадовими особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів) відповідно до їх функціональних обов`язків за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз (банків) даних.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період особам, зазначеним у підпункті 2 пункту 2 додатка 5, надається строком на один рік, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений указом Президента України, чи настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави для відстрочки. У разі продовження строку проведення мобілізації, встановленого указом Президента України, для продовження відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період зазначені в цьому абзаці військовозобов`язані не раніше ніж за один тиждень до завершення попереднього строку проведення мобілізації, встановленого указом Президента України, подають до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділів) довідку про займану посаду за основним місцем роботи та розмір частки ставки під час оплати праці, зазначену у додатку 5.
Тобто, у Позивача - ОСОБА_1 були наявні усі правові підстави для автоматичного продовження раніше отриманої відстрочки.
Водночас, для продовження строку дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаний з виданням Указу Президента України про продовження строку проведення мобілізації подає (надсилає) на розгляд комісії заяву у паперовій або електронній формі, зокрема, у разі технічної реалізації засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
У разі неможливості провести перевірку у військовозобов`язаного підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомляє про необхідність надання відповідних підтвердних документів.
Згідно з пунктом 63 Порядку №560 військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
У разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаний, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, направляється на медичний огляд для визначення придатності до військової служби.
Військовозобов`язані, у яких строк дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не завершився, на медичний огляд не направляються, крім випадків, коли військовозобов`язані приймаються на військову службу за контрактом.
Відповідно до пункту 64 Порядку №560 заяви військовозобов`язаних про надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та підтвердні документи зберігаються у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки протягом п`яти років.
Пунктом 65 Порядку №560 визначено, що у разі втрати (зміни) підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період комісія може скасувати (змінити) раніше прийняте нею рішення, про що повідомляється заявнику письмово не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення за формою, визначеною у додатку 10.
Отже, Порядком №560 визначено чіткий алгоритм вчинення дій військовозобов`язаним та прийняття рішень територіальним центром комплектування та соціальної підтримки в процесі надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку.
Слід зазначити, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.01.2024 у справі №280/6033/22, від 01.10.2024 у справі №160/10728/23, від 01.10.2024 у справі №200/4189/22, від 14.11.2024 у справі № 160/33822/23.
Іншими словами, Позивач не тільки мав право на отримання відстрочки, а й належним чином реалізував його, шляхом подання відповідної заяви до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку.
Так, скерувавши до територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяву з додатками про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, Позивач розпочав процес реалізації права на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Конституційний Суд України, розвиваючи практику застосування статті 8 Основного Закону України, вказав, що верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій держави. Верховенство права як нормативний ідеал, до якого має прагнути кожна система права, і як універсальний та інтегральний принцип права необхідно розглядати, зокрема, у контексті таких основоположних його складових: принцип законності, принцип юридичної визначеності, принцип справедливого суду. Верховенство права означає, що органи державної влади обмежені у своїх діях заздалегідь регламентованими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити заходи, що будуть застосовані в конкретних правовідносинах, і, відповідно, суб`єкт правозастосування може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат (абзаци третій, четвертий, шостий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року №6-р/2019).
Юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (законні очікування). Таким чином, юридична визначеність передбачає, що законодавець повинен прагнути до чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (абзаци четвертий - шостий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року №6-р/2019).
Конституційний Суд України виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №1-2/2016).
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (Справа "Михайлюк та Петров проти України" (Заява № 11932/02), пункт 25, "Полторацький проти України" №38812/97, пункт 155).
Окрім того, Верховний Суд в постанові від 18.01.2023 у справі №580/1300/22 визначив підходи щодо застосування принципу "легітимних очікувань" (legitimate expectations):
"... 75. Також колегія суддів зазначає, що поняття "легітимні очікування", головним чином походять від англійського терміну "legitimate expectations" як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. У юридичній практиці зазначений термін також має такі альтернативні назви як правомірні, законні, розумні або виправдані сподівання.
76. Принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України). Реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими.
77. Принцип легітимних очікувань властивий, головним чином, для публічно- правових спорів, що вирішуються адміністративними судами, оскільки у сукупності з принципами правової визначеності та належного урядування створює надійну основу для гарантування реалізації в Україні основної ідеї/мети системи адміністративних судів, а саме, захисти «малої людини» від «великої держави», в особі її багаточисленних суб`єктів владних повноважень, які наділені множинністю повноважень та низкою механізмів владного примусу.
78. Легітимні очікування не можна ототожнювати із сподіваннями, що виникають на підставі особистого сприйняття або помилкової оцінки певних обставин чи правових норм; не можуть виникати легітимні очікування, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства; обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги).
79. Правовим підґрунтям для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норми права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі приписів щодо певного права, яке однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, який визначає механізм реалізації такого права, не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права...".
За таких умов, у даних спірних правовідносинах, після направлення до ТЦК та СП заяви з додатками про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ОСОБА_1 мав легітимні очікування не лише щодо вчасного прийняття за результатом розгляду його заяви рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (в семиденний строк з дня отримання заяви про відстрочку), але й щодо забезпечення дотримання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки встановлених Порядком №560 заборон на направлення позивача для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби та його призову до прийняття такого рішення.
Варто зауважити, що ОСОБА_1 вже раніше оформлював відстрочку на підставі п.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зокрема: у строк до 07.08.2025 року на підставі довідки №1/779 від 17.05.2025 року.
Будь-яких змін, що виключали б підстави для надання (продовження) відстрочки для ОСОБА_1 не відбувалось, що підтверджується згідно витягу з наказу №42-к/тр від 16.05.2025 року, довідки №02/14-165 від 04.08.2025 року та довідок №02/14-189 від 09.09.2025 року.
Тобто, були усі підстави вважати про чергове надання (продовження) відстрочки для Позивача на підставі п.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Однак, Позивача у будь-який спосіб не було повідомлено з приводу розгляду його заяви, як це передбачено згідно вимог Порядку №560.
Водночас, як вбачається із витягу даних Резерв+ (який сформовано 01.09.2025 року), у Позивача наявна оформлена діюча відстрочка на підставі п.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в строк до 04.11.2025 року.
Наведені обставини давали підстави вважати, що заява ОСОБА_1 була розглянута позитивно, та за її результатами йому надана (оформлена) відстрочка.
Іншими словами, Позивачу - ОСОБА_1 , у відповідності до п.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», видано (оформлено/продовжено) відстрочку у строк до 04.11.2025 року.
Тобто, Позивач не тільки мав право на отримання (продовження) відстрочки, а й належним чином реалізував його, шляхом подання відповідної заяви до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку та черговим отриманням (оформленням) такої відстрочки.
Пунктом 11 Положення № 154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, серед іншого: беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) призовних комісій, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань призову громадян на строкову військову службу, службу у військовому резерві, надання відстрочки або звільнення їх від призову на строкову військову службу, службу у військовому резерві; оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
При цьому відповідно до частини 11 статті 38 Закону №2232-XII призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.
Тобто, з метою ведення районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки спеціального обліку призовників, військовозобов`язаних, резервістів, які мають право на відстрочку від призову на строкову військову службу, військову службу під час мобілізації, особливого періоду на останніх покладено обов`язок із своєчасного повідомлення органу, в якому вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.
Отже, право на відстрочку від призову на строкову військову службу, військову службу під час мобілізації, особливого періоду, кореспондує з обов`язком призовників, військовозобов`язаних, резервістів дотримуватися правил військового обліку.
Факт перебування на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_10 , а також неодноразовим наданням таким територіальним центром комплектування та соціальної підтримки відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, свідчать про виконання Позивачем обов`язків військовозобов`язаного з дотриманням правил військового обліку, зокрема щодо повідомлення органу про наявність передбачених абзацом 9 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" підстав для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема:
- ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";
- оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам.
Відповідно до пункту 1 Порядку оформлення (створення) та видачі військово- облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 за №559, військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 за №559 "Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа".
Згідно з пунктом 3 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 за №559, відомості, що зазначені у військово-обліковому документі громадянина України, який перебуває або був виключений з військового обліку Збройних Сил, СБУ, розвідувального органу, повинні відповідати відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У разі коли відомості, зазначені у графах 1-5, 13 та 14 військово-облікового документа на бланку, не відповідають відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, він вважається недійсним.
Відповідність відомостей, зазначених у військово-обліковому документі на бланку, відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, перевіряється через:
електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ (орган СБУ, розвідувальний орган).
Пунктом 10 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 за №559 передбачено, що відомості про сформований військово-обліковий документ в електронній формі відображаються у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
При цьому, згідно з пунктом 59 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Отже, з вказаних вище приписів можна виснувати, що з`ясування обставин наявності у військовозобов`язаного передбачених пунктом 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, відноситься до повноважень територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Такі повноваження суб`єкт владних повноважень здійснює під час заходів з мобілізації військовозобов`язаного з використанням інформації, яка наявна в районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, а також має право на подання запитів до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів, зокрема Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Натомість, як наслідок, Позивача було призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено до Військової частини НОМЕР_1 .
За змістом пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
У спірних правовідносинах, наказ начальника ТЦК та СП про призов військовозобов`язаних до Збройних Сил України за загальною мобілізацією, яким, всупереч вимог пункту 2 частини 3 статті 23 Закону №3543-XII, призвано Позивача на військову службу, не може бути розцінений як акт індивідуальної дії, що вичерпав свою дію в момент його виконання, оскільки сам факт видання такого наказу спричинив для Позивача юридично значущі негативні наслідки, які продовжують впливати на його правове становище.
За таких обставин, відповідно до п.2 ч.3 ст.23 Закону України №3543-XII та Порядку №560, Позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, оскільки мав належним чином оформлену діючу відстрочку.
Оскільки, дії щодо недотримання обов`язкових процедур щодо призову на військову службу та направлення Позивача - ОСОБА_1 на військову службу виразилися у прийнятті наказу, яким Позивача призвано під час проведення загальної мобілізації та направлено для проходження військової служби у лавах Збройних Силах України, зокрема у Військову частину НОМЕР_1 , та як результат саме цим наказом порушено права Позивача, суд вважає за необхідне з метою ефективного захисту прав Позивача, визнати протиправним та скасувати зазначений наказ, в частині що стосується Позивача.
Варто також зазначити про те, що підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.
Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені ч.4 цієї статті.
Пунктом 1 визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а п.2 - під час воєнного стану.
Відповідно до підпункту «г» п.2 ч.4 цієї статті, Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Водночас, норми п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ щодо підстав для звільнення з військової служби не є ідентичними нормам ст.23 Закону №3543-XII щодо оформлення відстрочки.
За наявних умов, реалізоване Позивачем право на відстрочку, що передбачене п.2 ч.3 ст.23 Закону України №3543-XII, унеможливлювало його призов на військову службу під час мобілізації, оскільки відсутні будь-які правові підстави для такого призову.
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , суд зазначає про наступне.
Згідно з частинами 5, 7 статті 1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (надалі по тексту також - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до частини 9 статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
- допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;
- призовники - особи, які взяті на військовий облік;
- військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
- військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
- резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону №2232-XII).
Згідно із частиною 6 статті 2 цього Закону №2232-XII, одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).
Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008 (надалі по тексту також - Положення №1153/2008) визначається порядок проходження громадянами України (надалі по тексту також - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.
Громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (надалі по тексту також - військова служба) в добровільному порядку або за призовом (пункт 2 Положення №1153/2008).
За змістом пункту 5 Положення №1153/2008 громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (надалі по тексту також - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.
Наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 за №280, зареєстровано у Міністерстві юстиції України 14.11.2022 за №1407/38743, затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яка визначає організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України (надалі по тексту також - Інструкція №280).
Відповідно до пунктів 1, 3 Розділу XII Інструкції №280 облік особового складу в особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців щодо прихованої мобілізації або з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, ведеться у порядку, установленому на мирний час, та з урахуванням особливостей, викладених у цьому розділі.
Військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 13 і 14 розділу II цієї Інструкції.
Первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині до закінчення заходів від мобілізації незалежно від номенклатури посад для призначення.
Пунктом 14 Розділу ІІ Інструкції №280 встановлено, що зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу (або прийому на роботу працівників) здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття (прийому на роботу) до військової частини.
Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини є, зокрема, для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.
За змістом пунктів 1, 2, 8 Розділу V вказаної Інструкції військовослужбовці, які переміщуються по службі з одних військових частин до інших, під час прямування до них рахуються як поповнення. Відправлення поповнення здійснюється як у складі команд, так і поодинці. Під час відправки поповнення з одних військових частин до інших у складі команди на всіх відправлених обов`язково мають бути такі документи, зокрема, іменний список або припис (в якому вказується, коли, кому та за яким вихідним номером вислано їх особові справи) на відправлених - у старшого команди. Прийом поповнення проводиться поіменно, за іменним списком на поповнення, отриманим від старшого команди. Приймати поповнення без поіменної перевірки заборонено.
Слід зазначити, що організація обліку та призову громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період покладена на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Водночас, зарахування до списків особового складу військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині відповідної військової частини. Відповідне зарахування здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а в разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби на підставі іменних списків або припису, виданих військовою частиною звідки вибув військовослужбовець.
Відповідно до пункту 6 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно пункту 4 частини 1 статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Тобто для громадян України, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період їх правовий статус військовозобов`язаного змінюється на правовий статус військовослужбовця з дня відправлення громадянина у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тобто з дня, який встановлений у наказі про їх призов на військову службу.
Визнання протиправним та скасування наказу про призов громадянина України на військову службу під час мобілізації має своїми правовими наслідками:
- зміну правового статусу з військовослужбовця на військовозобов`язаного;
- протиправність решти актів індивідуальної дії (наказів), що пов`язані з проходженням ним військової служби, оскільки вони є похідними від відповідного наказ про призов.
Зазначений підхід передбачає автоматичну оцінку наступних рішень суб`єктів по всьому ланцюгу правовідносин безпосередньо пов`язаних між собою, як похідних від первинного рішення, з якого всі наступні слідують, незважаючи навіть на правомірну поведінку учасників відносин, залучених на реалізацію такого протиправного рішення.
Юридичні наслідки порушень прав особи, допущені внаслідок протиправності рішення чи дій суб`єкта владних повноважень, породжує необхідність виправлення таких помилок як необхідний захід, який поверне сторін в правовий стан, що мав місце до моменту порушення.
Разом з тим, на момент ухвалення даного рішення обставини справи зазнали змін, внаслідок яких ОСОБА_1 був направлений для продовження проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_2 .
Суд звертає увагу, що згідно частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
В той же час, у межах даної справи судом встановлено, що прийняття ІНФОРМАЦІЯ_3 наказу від 05.09.2025 №1596 в частині призову та направлення для проходження військової служби ОСОБА_1 , який судом визнано протиправним, має наслідком перебування позивача на військовій службі у списках особового складу Військової частини НОМЕР_2 .
Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Так, гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.
Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у пункті 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 за №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9).
Водночас, способи захисту права це передбачені законом дії, що безпосередньо спрямовані на захист права. Такі дії є завершальними актами захисту у вигляді матеріально-правових дій або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності із захисту прав. Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист одним із способів, передбачених цією статтею. Частиною другою цієї статті встановлено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Подібні положення містить стаття 245 КАС України, яка врегульовує повноваження суду при вирішенні справи.
Застосування конкретного способу захисту права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оскарження. Тобто суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оскарження та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати.
Завданням адміністративного судочинства згідно із частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. При цьому, захист прав здійснюється у разі їх порушення, і звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. Тобто, рішення суду про задоволення позову повинно мати наслідком відновлення тих прав або інтересів, на порушення яких вказує позивач.
Разом з тим рішенням суду у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.
Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.
Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Повертаючись до обставин справи, що розглядається, суд звертає увагу, що хоча Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби як незаконний призов на військову службу під час мобілізації, проте проходження військової служби позивачем є безпосереднім наслідком від наказу про призов під час мобілізації на особливий період №1596 від 05.09.2025, який визнано судом протиправним, а тому з метою ефективного захисту порушеного права позивача та повного його відновлення слід зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби та виключити зі списків особового складу.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права та принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Згідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. (частина 8 статті 139 КАС України)
Враховуючи, що спір виник внаслідок протиправних дій ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок його бюджетних асигнувань понесені позивачем витрати зі сплати судового збору при зверненні з позовною заявою у сумі 968,96 грн у повному обсязі та 726,72 грн за звернення із заявою про забезпечення позову.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.2 ч.3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №1596 від 05.09.2025 про призов військовозобов`язаних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період в частині призову та направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період до Війскової частини НОМЕР_2 .
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 та на всі види забезпечення.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виключити зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 та звільнити з військової служби ОСОБА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі -1695 (одна тисяча шістсот дев`яносто п`ять) грн. 68 коп.., з яких:
- 968,96 грн. за звернення із позовною заявою;
- 726,72 грн. за звернення із заявою про забезпечення позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 06 квітня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ); 
відповідач:
- ІНФОРМАЦІЯ_3 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ). 
- ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_4 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ). 
- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_5 код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ). 
- Військова частина НОМЕР_2 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_6 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ). 

Головуючий суддя Подлісна І.М.