ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/769/26

16 квітня 2026 року 
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за обвинувальним актом № 42025182490000071 від 23.01.2025 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Маріуполь Донецької області, українця, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, військовослужбовця військової служби за контрактом Збройних Сил України, солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , старшого солдат, раніше судимого вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 16.12.2022 за ч.5 ст. 407 КК України до покарання у виді 2 (двох) років тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, яке не відбув, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -
за участю сторін та учасників кримінального провадження: прокурора – ОСОБА_4 , обвинуваченого — ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Збройних Сил України, проходячи військову службу на посаді солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, близько 15 год. 00 хв. 19 грудня 2024 року (точніше досудовим розслідуванням не встановлено, однак саме в цей час виявлено його відсутність на військовій службі) самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_2 , відправившись за місцем свого проживання у місто Запоріжжя, де проводив час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував до 01 січня 2026 року, коли повернувся на службу до військової частини НОМЕР_1 .
Ці умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у самовільному залишенні військовослужбовцем військової частини тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, суд кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, надав показання на підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 зазначеними вище діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме будучи військовослужбовцем, в умовах воєнного стану, самовільно залишив військову частину тривалістю понад три доби.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставини, які пом“якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України є рецидив злочинів.
При вирішенні питання призначення ОСОБА_3 виду та міри покарання, суд враховує тяжкість скоєного кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання та обставину, що його обтяжує, особу обвинуваченого, який у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, його відношення до скоєного, та те, що він щиро кається у вчиненому, та вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових кримінальних правопорушень, слід обрати обвинуваченому покарання за ч. 5 ст. 407 КК України - у виді позбавлення волі в межах санкції статті.
Окрім того, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 , неможливе без ізоляції від суспільства.
Також, судом встановлено, що вироком Мар`їнського районного суду Донецької області № 237/2639/22 від 16.12.2022 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 62 КК України замінили ОСОБА_3 покарання ц вигляді 2 років пощбавлення волі на покарання у вигляді 2 років тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.
Встановено, що зазначене покарання ОСОБА_3 не відбув.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно з пп. а) ч. 1 ст. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають: а) один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту.
Таким чином, за правилами ст. 71, 72 КК України, остаточне покарання ОСОБА_3 суд визначає за сукупністю вироків, а саме до покарання призначеного за цим вироком частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Мар`їнського районного суду Донецької області № 237/2639/22 від 16.12.2022 року.
Відповідно до ухвали Костопільського районного суду Рівненської області від 26 березня 2026 року ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 24.05.2026 року.
Речові докази — відсутні.
Цивільний позов - відсутній.
Судові витрати - відсутні.
Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення. 
На підставі викладеного та керуючись ст.374,376,395, 615 КПК України, 75-76 КК України суд, - 
УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України на підставі якої, призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Мар`їнського районного суду Донецької області № 237/2639/22 від 16.12.2022 року, і призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 12 год. 50 хв. 29 січня 2026 року.
До набрання вироком законної сили, залишити засудженому ОСОБА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, але не довше 60 (шістдесяти) днів з дня проголошення цього вироку.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційною інстанцією. 
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Суддя	ОСОБА_1