Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року Справа№200/5524/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ
ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, в якому просить суд: 
визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки за 2019 рік - 14 діб, за 2020 рік - 14 діб, за 2022 рік - 14 діб та за 2023 рік - 14 діб;
зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за 14 календарних днів додаткової відпустки за 2019 рік, за 14 календарних днів додаткової відпустки за 2020 рік, за 14 календарних днів додаткової відпустки за 2022 рік та за 14 календарних днів додаткової відпустки за 2023 рік, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби - 24.04.2025.
За змістом позову та відповіді на відзив позивач не скористався додатковою відпусткою, передбаченою ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" за 2019, 2020, 2022, 2023 роки, отже, мав право на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за ці роки. Посилаючись на протиправність невиплати компенсації за дні невикористаної відпустки позивач наполягав на наявності підстав для задоволення заявлених ним вимог..
У наданому до суду відзиві на позов відповідач зазначив, що листом від 23.06.2025 повідомив позивача про використання ним додаткової відпустки як учаснику бойових дій 2021, 2024 та 2025 роки в повному обсязі та відсутність правових підстав для виплати грошової компенсації за 2019, 2020, 2022 та 2023 роки. Відповідач зазначив, що відповідно до пункту 153 Положення № 593 у рік звільнення із служби особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту виплачується компенсація виключно невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (соціальна відпустка), у тому числі за невикористані дні щорічних відпусток у минулі роки. Додаткова відпустка учасника бойових дій, яку встановлено статтею 16-2 Закону України “Про відпустки”, не має обов`язкового щорічного характеру, не надається у наступному році у разі її невикористання в минулому році. Відповідач зазначив, що згідно з роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 № 107/13/84-16 додаткова відпустка учасника бойових дій не відноситься до щорічних відпусток. Позивач не звертався до Головного управління з відповідними рапортами про надання йому відпустки як учаснику бойових дій протягом 2019, 2020, 2022 та 2023 років, при формуванні бюджетного запиту на відповідний рік кошти на значені компенсаційні виплати не виділялися, оскільки це не було передбачено кошторисом. Відповідач також зазначив, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 термін зберігання наказів щодо щорічних оплачуваних відпусток не перевищує 5 років, а тому в Головного управління відсутня можливість надати інформацію щодо використання позивачем додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 та 2020 роки. Таким чином, на думку відповідача позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.07.2025 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. 
Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ
Позивач, ОСОБА_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 05.07.2019, копія якого наявна в матеріалах справи.
Згідно з довідками Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (відповідач) від 16.04.2025 № 103, від 15.08.2025 № 379 позивач, зокрема, протягом 2019, 2020, 2022 та 2023 років проходив службу в Управлінні відповідача.
Наказом відповідача від 24.04.2025 № 308 позивача звільнено зі служби у зв`язку з закінченням строку контракту. 
Листом від 23.06.2025 № 5001-5363/5012 відповідач повідомив позивача, що додаткову відпустку як учаснику бойових дій терміном по 14 календарних днів позивач у 2019, 2020, 2022, 2023 роках не використав, у виплаті компенсації за невикористані дні відпустки позивачу відмовлено, оскільки відповідно до пункту 153 Положення № 593 у рік звільнення із служби особам рядового і начальницького складу виплачується компенсація виключно у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпустки, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (соціальна відпустка), у тому числі за невикористані дні щорічних відпусток у минулі роки.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України, які проходять службу цивільного захисту, а також визначає загальні засади та порядок проходження цієї служби, права та обов`язки осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту є Кодекс цивільного захисту України.
Згідно статті 101 Кодексу цивільного захисту України, служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та особливий період.
Відповідно до статті 115 Кодексу цивільного захисту України держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів правління та сил цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Пунктом 1 ст. 129 Кодексу цивільного захисту України встановлено види відпусток, на які мають право особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту зокрема, щорічна основна відпустка; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до пункту 16 цієї статті особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту додаткова відпустка у зв`язку з навчанням, творча відпустка та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші види відпусток надаються на підставах та в порядку, визначених законодавством. 
Пунктом 25 ст. 129 Кодексу цивільного захисту України визначено, що у рік звільнення із служби особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту в разі невикористання ними щорічних основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, у тому числі за не використані дні щорічних відпусток у минулі роки.
Розміри, порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 125 Кодексу цивільного захисту України). 
Згідно з п. 148 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593 (далі – Положення № 593) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України “Про відпустки”. Інші види відпусток надаються особам рядового і начальницького складу на підставах та в порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до пункту 153 Порядку № 593 у рік звільнення із служби особам рядового і начальницького складу в разі невикористання ними щорічних основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки особам рядового і начальницького складу, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, у тому числі за не використані дні щорічних відпусток у минулі роки.
Інструкцією, затвердженою наказом МВС України від 20.07.2018 № 623 визначено Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу), а також порядок виплат одноразової грошової допомоги при звільненні осіб рядового і начальницького складу.
Згідно з його пунктом 3 Розділу XХVІІ у рік звільнення зі служби особам рядового і начальницького складу в разі невикористання ними щорічних основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки особам рядового і начальницького складу, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, у тому числі за невикористані дні щорічних відпусток у минулі роки.
Закон України "Про відпустки" № 504/96-ВР від 15.11.1996 (далі - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Статтею 4 Закону № 504/96-ВР встановлено наступні види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, особам, реабілітованим відповідно до Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років”, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” № 3551-XII від 02.10.1993 учасники бойових дій мають пільгу у вигляді одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. 
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічні положення містяться в частині 1 статті 83 Кодексу законів про працю України (КЗпП України).

ОЦІНКА ДОВОДІВ СТОРІН ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Спірним питанням у справі є наявність підстав для виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за 2019 рік - 14 діб, за 2020 рік - 14 діб, за 2022 рік - 14 діб та за 2023 рік — 14 діб.
У відзиві на позов відповідач, окрім тверджень про відсутність положень законодавства, які б встановлювали виплату компенсації при звільненні за невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій послався не неможливість надати інформацію щодо використання позивачем додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 та 2020 роки, оскільки відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 термін зберігання наказів щодо щорічних оплачуваних відпусток не перевищує 5 років.
Суд такі твердження відповідача не бере до уваги, оскільки відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином відповідачем не доведено використання позивачем додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 та 2020 роки. Також вказане не було визначено відповідачем підставою для відмови позивачу у виплаті за його звернення спірної компенсації у листі управління від 23.06.2025 № 5001-5363/5012. У цьому листі, крім іншого, відповідачам було повідомлено, що додаткову відпустку як учаснику бойових дій терміном по 14 календарних днів позивач у 2019, 2020, 2022, 2023 роках не використав. 
Отже, при вирішенні справи суд виходить із того, що додаткову відпустку як учасник бойових дій у 2019, 2020, 2022, 2023 роках позивач не використав.
Право на відпустку особі, що має статус учаснику бойових дій встановлено ст. 77-2 Кодексу законів про працю України, ст. 16-2 Закону, п. 12 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” № 3551-XII.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
Положеннями Кодексу цивільного захисту населення, Порядку № 593 та Інструкцією № 623 зазначено, що інші види відпусток надаються на підставах та в порядку, визначених законодавством. 
Водночас, положеннями зазначених нормативно-правових актів, що регулюють проходження служби в органах цивільного захисту населення та виплату грошового забезпечення визначено право на отримання під час звільнення компенсації за невикористані дні лише щорічної основної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Тотожні обмеження щодо видів відпусток, за невикористані дні яких особа може отримати компенсацію під час звільнення встановлено в ст. 24 Закону України “Про відпустки” та ст. статті 83 Кодексу законів про працю України.
Суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2018 у справі №750/9956/17 щодо застосування норм статті 77-2 Кодексу законів про працю України, пункту 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статті 16-2 Закону України "Про відпустки". Ця позиція полягає у такому:
"Статтею 77-2 КЗпП України, пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" передбачено надання учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", додаткової відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Оплата такої відпустки здійснюється за рахунок підприємства, а для її отримання статус працівника має бути підтверджений відповідним посвідченням учасника бойових дій або інваліда війни. 
Додаткова відпустка не належить до категорії щорічних і надається понад тривалість щорічної відпустки та інших видів відпусток. Оскільки законодавством не передбачено можливості заміни цієї відпустки грошовою компенсацією, у тому числі і при звільненні, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, передбачену окремим категоріям працівників - ветеранам війни”.
Крім того, суд звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.10.2022 у справі №241/2229/20, щодо застосування норм частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України і частини першої статті 24 Закону України "Про відпустки". Ця позиція полягає у наступному:
"Частина перша статті 83 КЗпП України та частина перша статті 24 Закону України "Про відпустки" передбачають, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи.
Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 №13, розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (стаття 182-1 КЗпП України), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Інші, крім зазначених, відпустки надаються лише за призначенням і грошовою компенсацією замінюватись не можуть.
Отже, саме основна та додаткова щорічні відпустки, а також додаткова відпустка працівника, який має дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи підлягають поділу на частини та грошовій компенсації.
Виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток статтею 83 КЗпП України та статтею 24 Закону України "Про відпустки" не передбачена.
Додаткова відпустка учасникам бойових дій визначена статтею 16-2 розділу III "Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням. Творча відпустка. Відпустка для підготовки та участі в змаганнях. Додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності” Закону України "Про відпустки", тому вона не належить до категорії щорічних відпусток, а отже на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток.
Така відпустка, на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого в році часу, один раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій або інваліда війни. Невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься. Право на неї працівник може реалізувати протягом календарного року, конкретний період та черговість її надання визначається за погодженням між працівником і роботодавцем.
Отже, законодавством не передбачено можливості заміни зазначеної додаткової відпустки грошовою компенсацією, тому є обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену окремим категоріям працівників - учасникам бойових дій".
Наведена правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.12.2023 у справі №300/4869/22.
Суд не приймає посилання позивача на правові позиції Верховного Суду у справі № 320/3843/20, 160/10875/19, оскільки спір в цих справах стосувався отримання поліцейським під час звільнення компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за інші, ніж рік звільнення, роки; спори в цих справах не стосувалися додаткової відпустки учасника бойових дій. Крім того, суд зауважує, що порядок проходження служби в поліції та порядок визначення грошового забезпечення поліцейському врегульовані спеціальними нормативно-правовими актами. 
Таким чином, враховуючи відсутність положень, які б передбачали при звільненні компенсацію невикористаної під час проходження служби додаткової відпустки як учасника бойових дій, як у спеціальних нормативно-правових актах, що визначають проходження служби цивільного захисту, так і в нормативно-правових актах, що визначають основні трудові права працівників - КЗпП України, Закон України “Про відпустки” - суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2019, 2020, 2022 та 2023 роки. 
Отже, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.
З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 241-243, 245, 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:
ОСОБА_1 (позивач) – АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (відповідач) – 84313, Україна, Краматорський р-н, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Тихого Олекси, будинок, 10-і, ЄДРПОУ 38652962.

Суддя А.С. Михайлик