УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд

Справа № 285/7155/25	Головуючий у 1-й інст. Сусловець М. Г.	
Категорія 172-20	Доповідач Миколайчук П.В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року	м. Житомир	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Миколайчук П.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Корбини Ніни Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 29 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20 КУпАП, 

ВСТАНОВИВ:

Постановою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 29 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді 15 діб арешту з утриманням на гаупвахті, стягнуто судовий збір.
Не погоджуючись із вказаною постановою, 17.03.2026 року через систему «Електронний суд» адвокат Кобрина Н.В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Також просить поновити строк на оскарження постанови як такий, що був пропущений з поважних причин.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, адвокат Кобрина Н.В. зазначила, що постанову суду від 29.12.2025 прийнято без участі ОСОБА_1 , заяв про розгляд справи без його участі до суду не подавав, перебував на стаціонарному лікуванні з 24.12.2025 по 05.01.2026. Про зміст оскаржуваної постанови суду стало відомо під час отримання наказу командира в/ч від 03.03.2026 про вибуття на гаупвахту. Під час перебування на гаупвахті скористатися юридичною допомогою не мав можливості.
Перевіривши доводи адвоката Кобриної Н.В. щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення клопотання немає, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з огляду на наступне.
За змістом ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин. Поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження є обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на оскарження постанови, вчасно подати апеляційну скаргу.
В своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Окрім того, відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 був обізнаний про складання відносно нього протоколу за ч.3 ст. 172-20 КУпАП та про розгляд справи саме Звягельським міськрайонним судом Житомирської області, долучив до протоколу про адміністративне правопорушення власноручно написану заяву, адресовану голові Звягельського міськрайонного суду Житомирської області, про визнання провини та розгляд справи без його участі (а.с.4).
Разом з тим, подання заяви про розгляд справи без участі ОСОБА_1 не створювало перешкод для подальшого з`ясування результатів судового розгляду. Сторона мала реальну можливість у розумний строк поцікавитися результатами розгляду заяви та постановленого рішення, у тому числі шляхом звернення до суду та отримання копії постанови. Належних заходів для цього не вжито.
Посилання захисника на ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом постанови під час отримання наказу про вибуття на гаупвахту лише 03.03.2026 не може бути визнано поважною причиною пропуску строку, оскільки постанова була винесена за 79 днів до дати звернення сторони захисту з апеляційною скаргою. Посилання захисника на перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 24.12.2025 по 05.01.2026 (впродовж 8 днів з дати винесення постанови) та перебування на гаупвахті (тривалістю 10 днів) не може вважатися поважною причиною такого тривалого пропуску строку на оскарження (69 днів). 
Крім того, згідно з копіями постанов Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 04.12.2025 та від 19.12.2025 (а.с.10,11), ОСОБА_1 вже притягувався до відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП, а постанова від 04.12.2025 набрала законної сили. В судові засідання ОСОБА_1 також не з`являвся, долучав заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене свідчить, що ОСОБА_1 був обізнаний з порядком розгляду справ та оскарження постанов суду.
В своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт у відповідному клопотанні наведе причину пропуску цього строку, і суд визнає цю причину поважною. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п. 27 від 26 квітня 2007 року у справі Олександр Шевченко проти України та Трух проти України (ухвала) від 14 жовтня 2003 року). При визначеності наявності поважності причин пропуску, національний суд насамперед має виходити із наявності об`єктивних причин, які унеможливлювали особу вчасно подати апеляційну скаргу, або вчасно вжити заходів до оскарження судового рішення. Європейський суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини у п. 41 зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.
Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому КУпАП не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
Відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).
Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд. що закріплене в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, (п.53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява №32053/13).
Крім того, суд враховує, що клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови від 05.11.2025 вже двічі була предметом розгляду судом апеляційної інстанції та воно не було задоволене судом.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, невід`ємно притаманний праву Конвенції про захист прав людини та основних свобод і праву Європейського Співтовариства: право на справедливий розгляд в суді, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін.
Принцип правової визначеності включає й дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності судового рішення. Згідно із цим принципом, жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. 
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що при розгляді клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення суд не перевіряє доводи апеляційної скарги щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки за результатами перегляду справи по суті доводів апеляційної скарги.
Керуючись ст. 294, 295 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката Корбини Ніни Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 29 грудня 2025 року та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя	П. Миколайчук