КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2026 року
м. Київ
провадження № 33/824/1798/2026
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є. П.,
при секретарі Мудрак Р. Р.
за участі: ОСОБА_1 ,
потерпілих: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та в їх інтересах адвоката Сафіної Ф. Ф.
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Святошинського районного суду м. Києва у складі судді Косик Л. Г.
від 05 березня 2024 року
у справі №759/2708/24 Святошинського районного суду м. Києва
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП 
громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонера, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 
В С Т А Н О В И В :
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді 40 годин громадських робіт.
Направлено ОСОБА_1 до центру у справах сім`ї та жінок «Родинний дім» Святошинського району, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Кільцева дорога,5-б для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на строк 3 (три) місяці.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн 60 коп. судового збору.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду, 03 березня 2026 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Вказував, що висунуті проти нього звинувачення є безпідставними. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вчинення апелянтом психологічного насильства. Зазначає, що апелянт має документальне підтвердження, що саме він став жертвою фізичного насильства з боку його сина, про що повідомив поліцію.
Крім того, просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись при цьому на те, що справа була розглянута у відсутність апелянта, копія оскаржуваної постанови судом на адресу ОСОБА_1 не направлялась, фактично він отримав копію оскаржуваної постанови суду лише 09.05.2025 та 20.05.2025 подав апеляційну скаргу.
Постановою апеляційного суду від 18.02.2026 відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду від 05.03.2024, апеляційну скаргу повернуто апелянту.
Вважає, що ним не пропущений строк на апеляційне оскарження, так як копія постанови була отримана 09.05.2025 в кінці робочого дня, а тому і строк на апеляційне оскарження слід відраховувати саме з 10.05.2025.
В поданих запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили відмовити в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду залишити без змін.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав клопотання про поновлення строку, просив його задовольнити. Повідомив, що про оскаржувану постанову був обізнаний із червня 2024 року, а після заміни стягнення, сплатив штраф, проте скрутне матеріальне становище не дало змоги залучити адвоката, а із порядком звернення за безоплатною правничою допомогою, не обізнаний.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та в їх інтересах адвокат Сафіна Ф. Ф., в судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання про поновлення строку, посилаючись на відсутність поважності причин для його поновлення.
Дослідивши матеріали адміністративного провадження та доводи клопотання про поновлення строку, заслухавши пояснення скаржника, потерпілих та їх представника, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення можливе лише за наявності поважних причин, під якими слід розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.
З апеляційної скарги слідує, що апелянт в судовому засіданні присутнім не був, копію оскаржуваної постанови отримав тільки 09.05.2025, що і зумовили причину пропуску строку на апеляційне оскарження.
Однак з вказаним погодитись не можна, виходячи з наступного.
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Святошинського районного суду міста Києва від 17.11.2025 подання провідного інспектора Святошинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київської області Бездушняка О. О. про вирішення питання заміни адміністративного стягнення у виді громадських робіт штрафом стосовно ОСОБА_1 задоволено.
Замінено ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді громадських робіт строком 40 годин, застосованих на підставі постанови Святошинського районного суду м. Києва від 05.03.2024 стягненням у виді штрафу у розмірі 170 грн.
З вказаної постанови слідує, що матеріали стосовно ОСОБА_1 надійшли на виконання до Святошинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області 14.05.2024.
05.02.2025 ОСОБА_1 прибув до Святошинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, надав письмові пояснення та повідомив, що йому станом на теперішній час 69 років і через похилий вік він має наступні захворювання: цукровий діабет, гіпертонія, поганий зір, у зв`язку з чим не має фізичної змоги відпрацювати 40 годин громадських робіт.
Вказана постанова набрала законної сили і в установленому законом порядку не оскаржувалась.
Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомив про те, що про наявність постанови суду, яке є предметом апеляційного оскарження, йому було відомо ще в червні 2024 року, а штраф відповідно до постанови Святошинського районного суду міста Києва від 17.11.2025 у розмірі 170 грн ним було одразу сплачено.
Отже, матеріалами справи встановлено, що апелянт не був об`єктивно обмежений у можливості оскаржити постанову суду в установлений законом строк, оскільки достовірно знав про її існування та зміст із червня 2024 року, про що свідчать його активні дії щодо виконання цієї постанови та ініціювання питання про заміну виду стягнення.
Щодо посилань апелянта на відсутність коштів на оплату послуг адвоката та незнання порядку отримання безоплатної правової допомоги, суд зазначає, що вказані обставини мають суб`єктивний характер і не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку. Брак коштів на правову допомогу не є об`єктивно непереборною обставиною, оскільки реалізація права на апеляційне оскарження не обмежена обов`язковою участю адвоката, а нормами Закону України «Про безоплатну правову допомогу» встановлено чіткий та доступний механізм отримання такої допомоги.
Сама по собі процедура отримання копії постанови 09.05.2025 не може вважатися підставою для поновлення строку, оскільки апелянт упродовж тривалого часу (понад півтора року) виявляв пасивну процесуальну поведінку щодо оскарження рішення, з яким він був фактично ознайомлений. Крім того, постановою Київського апеляційного суду від 18.02.2026 ОСОБА_1 вже було відмовлено у поновленні строку за аналогічних обставин, проте з даною апеляційною скаргою він звернувся лише 03.03.2026, не навівши нових обставин суттєвого та непереборного характеру.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України», «Трух проти України»). Більше того, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду та вживати розумних заходів для того, щоб бути обізнаним про стан провадження (рішення у справі «Карамітров та інші проти Болгарії»).
Вирішуючи питання про поновлення строку, суд керується принципом правової визначеності (res judicata), який є одним з аспектів верховенства права. У справі «Пономарьов проти України» (п. 40) ЄСПЛ констатував, що вирішення питання про поновлення строку на оскарження має здійснюватися із дотриманням принципу остаточності судових рішень. Відхід від цього принципу можливий лише за наявності обставин суттєвого та непереборного характеру.
З огляду на викладене, у поновленні строку на апеляційне оскарження слід відмовити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року повернути особі, яка її подала.
Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. П. Євграфова