ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/412/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/6626/25 Категорія: на ухвалу 	Душин О.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Новіков О. М., 	
судді	Василенко Л. І., Карпенко О.В.,	

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області 18 грудня 2025 року про відмову у поновленні пропущеного строку для подання заяви про скасування судового наказу у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕРКАСИЕНЕРГОЗБУТ» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію,

в с т а н о в и в :

03 листопада 2025 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЧЕРКАСИЕНЕРГОЗБУТ» заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 29 998 грн. 08 коп., інфляційні втрати в розмірі 454 грн. 35 коп. та 3 відсотки річних в сумі 74 грн. 75 коп. та сплачений судовий збір в сумі 302 грн. 80 коп.
13 листопада 2025 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування судового наказу.
Оскільки ОСОБА_1 до заяви про скасування судового наказу не було додано документу, що підтверджує сплату судового збору за подання відповідної заяви, як і не додано документів, які підтверджують підстави звільнення його від сплати судового збору, ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику без розгляду.
01 ґрудня 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з заявою про скасування судового наказу, в якій також просив поновити йому строк на подання заяви про скасування судового наказу.
Заява обґрунтована категоричною незгодою боржника з наявністю боргу, а клопотання про поновлення пропущеного строку обґрунтовано тим, що такий пропуск звернення стався з поважних причин, через необхідність усунення технічних недоліків первинної заяви до якої не було долучено квитанцію про сплату судового збору.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2025 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для подання заяви про скасування судового наказу від 03 листопада 2025 року відмовлено.
Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу у цивільній справі № 705/6626/25 повернуто без розгляду. 

Ухвала суду обґрунтована тим, що звернення до суду з заявою про скасування судового наказу, яка не відповідає вимогам ЦПК України не перериває, не зупиняє та не поновлює процесуальний строк звернення до суду та не є поважною причиною, яка дає підстави для поновлення такого строку.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2025 року як незаконну та направити матеріали справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд при вирішенні питання про відсутність поважності причин пропуску строку для подачі відповідної заяви суд проявив надмірний формалізм та вважає, що відмова у поновленні строку особі, яка вчасно звернулася вперше і швидко виправила технічну помилку (сплату судового збору) при повторному зверненні, є проявом надмірного формалізму та порушує ст. 6 Конвенції про захист прав людини на доступ до правосуддя. Крім того, вказує, що він не погоджується з судовим наказом про стягнення боргу і повернення його заяви без розгляду фактично позбавляє його можливості довести незаконність вимог стягувача та захистити своє право від безпідставного стягнення.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвалу суду, зазначену в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 ЦПК України розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
З матеріалів прави вбачається, що 30 жовтня 2025 року ТОВ «ЧЕРКАСИЕНЕРГОЗБУТ» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, 3 % річних та інфляційних втрат в загальній сумі 30 527 грн. 18 коп. (а.с. 1-6).
03 листопада 2025 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області видано судовий наказ (а.с. 52) відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЧЕРКАСИЕНЕРГОЗБУТ» заборгованість за електричну енергію в сумі 29 998 грн. 08 коп., інфляційні втрати в розмірі 454 грн. 35 коп., 3 % річних в сумі 74 грн. 75 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 302 грн. 80 коп. 
04 листопада 2025 року копію судового наказу направлено на адресу боржника ОСОБА_1 супровідним листом № 705/6626/25/26410/2025 (а.с. 53).
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштової кореспонденції (а.с. 54) копію судового наказу отримано ОСОБА_1 11 листопада 2025 року.
13 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування судового наказу (а.с. 57).
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику з підстав відсутності документу про сплату судового збору за подання відповідної заяви.
17 листопада 2025 року копію ухвали суду від 14 листопада 2025 року направлено на адресу ОСОБА_1 супровідним листом № 705/6626/25/27608/2025 (а.с. 62).
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштової кореспонденції (а.с. 63) копію вказаної ухвали отримано ОСОБА_1 26 листопада 2025 року.
01 грудня 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з заявою про скасування судового наказу, в якій також міститься клопотання про поновлення строку на звернення до суду з відповідною скаргою (а.с. 65). 
Повертаючи заяву про скасування судового наказу, суд першої інстанції обґрунтовував свою ухвалу тим, що заявником пропущений строк для звернення до суду з відповідною заявою, а доводи про причини пропуску, вказані ОСОБА_1 визнані судом не поважними. 
Згідно зі ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 167 ЦПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому розділом другим ЦПК України.
Статтею 170 ЦПК України передбачено форму і зміст заяви про скасування судового наказу та строки її подання.
Згідно з ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду.
Заява про скасування судового наказу подається до суду в письмовій формі.
До заяви про скасування судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника боржника, якщо заява подається таким представником; 3) клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.
Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додається клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті. 
Згідно ч. 2 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого ч. 1 ст. 170 цього Кодексу повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.
Главою 6 розділу 1 ЦПК України унормовано загальне застосування процесуальних строків у цивільному судочинстві. Так, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Статтею 127 ЦПК України. яка регламентує поновлення та продовження процесуальних строків, встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 
Оцінка поважності причин пропуску процесуального строку належить до виключної дискреції суду, що вирішує відповідне процесуальне питання. Наявність чи відсутність поважних причин для пропуску строку оцінюється за внутрішнім переконанням суду. 
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov v. russia, N 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення в справі Bellet v. France від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах Bellet v. France та Nunes Dias v. Portugal). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain).
Також ЄСПЛ зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах Zubac v. Croatia, Beles and Others v. the Czech Republic, N 47273/99, п. п. 50-51 та 69, та Walchli v. France, N 35787/03, п. 29).
ЄСПЛ провів розмежування між формалізмом та надмірним формалізмом. Формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу.
Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 грудня 2018 року в справі N П/9901/736/18 також звернула увагу на необхідність уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вперше звернувся до суду з заявою про скасування судового наказу у визначений процесуальним законом п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання копії судового наказу.
Після отримання 26 листопада 2025 року копії ухвали суду від 14 листопада 2025 року про залишення заяви про скасування судового наказу без розгляду, ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з заявою про скасування судового наказу через чотири дні 01 грудня 2025 року, усунувши недоліки, які ним були допущені при подачі відповідної заяви вперше. При цьому, 29 та 30 листопада 2025 року були вихідними днями (субота, неділя). З заяви про скасування судового наказу вбачається, що боржник категорично заперечує наявність боргу та вважає, що вимоги стягувача є безпідставними та ґрунтуються на недостовірних даних щодо об`єкта споживання. 
Колегія суддів зауважує, що судовий наказ є незвичайним судовим рішенням, особливість якого полягає у тому, що він не підлягає оскарженню в апеляційному порядку (ч. 3 ст. 167 ЦПК України), відтак єдиним способом захисту прав інтересів боржника у такому випадку є звернення із заявою про скасування судового наказу та подання апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, ухвалене за наслідками перегляду заяви про скасування судового наказу.
В даному випадку, суд першої інстанції не надав належної оцінки добросовісності поведінки боржника, який після отримання копії ухвали про залишення своєї заяви без розгляду, усунув причини, з яких таку заяву було залишено без розгляду та фактично невідкладно звернувся повторно із вказаною заявою до суду за захистом своїх прав.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції проявив надмірний формалізм під час вирішення питання про поновлення строку та дійшов помилкового висновку про відмову у поновленні строку на звернення із заявою про скасування судового наказу.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2025 року та направлення матеріалів справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У відповідності до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір підлягає відшкодуванню за наслідками розгляду справи по суті. 
Керуючись ст. ст. 35, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити. 
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області 18 грудня 2025 року – скасувати.
Матеріали цивільної справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 

Суддя-доповідач   

Судді