Справа № 466/10820/25
Провадження № 2/466/940/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

“27 “ лютого 2026 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:
головуючої – судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.
учасники справи
секретар МАРОЧКАНИЧ В.В.
позивачка ХАРАЇМ Ю.Р.
представник позивачки СОРОКА О.Є.
представник відповідача БУЧКОВСЬКИЙ С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), від імені якої діє адвокат Сорока Орест Євгенович ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (79007, м.Львів, вул.Гоголя, 1, код ЄДРПОУ 40075815) про відшкодування моральної шкоди, причиненої смертю від нещасного випадку на виробництві,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Сорока О.Є., 21.11.2025 року через підсистему «Електронний суд» звернулася в суд з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якій просить стягнути з відповідача на її користь 500 000грн. моральної шкоди, завданої смертю батька ОСОБА_2 від нещасного випадку на виробництві.
В обґрунтування вимог зазначила, що вона, ОСОБА_1 , є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 28.07.2004р.
ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 від нещасного випадку, що стався на перегоні Підбірці-Підзамче парної колії в межах опори контактної мережі №138 за адресою: м. Львів, під час роботи бригади працівників по регулюванню і ремонту контактної мережі Виробничого структурного підрозділу «Львівська дистанція електропостачання» регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця», що підтверджується Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 14.07.2025 р. о 11 год. 34 хв. від 31.10.2025 р. форми Н-1/П, копією Свідоцтва про смерть від 31.10.2025 р.
ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного Товариства «Українська залізниця», працював на посаді електромеханік району контактної мережі станції Львів, що підтверджується вищезгаданим Актом.
З Акту розслідування спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 14.07.2025 р. о 11 год. 34 хв., від 31.10.2025р. форми Н-1/П (стор.13) встановлено, що нещасний випадок було визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.
Позивач дуже болісно переживає втрату батька, оскільки у свій молодий вік залишилась без його опіки та утримання, ніколи більше з ним не зможе проводити часу, не розділяти спільні емоції із важливих подій у житті. Від цього у неї відбувається безсоння, постійні згадування про батька, хвилювання, а від згадки про факт його відсутності назавжди виникає депресія. Їхня сімейна близькість, також, зокрема, підтверджується спільними фото.
З урахуванням викладеного, а також характеру та обсягу страждань позивача, з урахуванням їх тривалості й тяжкості, незворотності втрат, пов`язаних зі смертю її батька внаслідок нещасного випадку на виробництві, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості можна прийти до висновку про необхідність стягнення з відповідача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошову суму в розмірі 500 000 грн.
Ухвалою судді від 28.11.2025 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
09.12.2026 представник АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Завалишин Ю.О. через підсистему Електронний суд» подав відзив на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву зіслався на те, що жодних доказів, в підтвердження фактів, що стали наслідком душевних страждань до позовної заяви не додано. Крім цього, в Акті розслідування спеціального розслідування нещасного випадку (стор. 11-12) встановлено, що причиною нещасного випадку стало недодержання потерпілим вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки (порушено п. 3.4 розділу ІІІ Правил безпечної експлуатації контактної мережі та пристроїв електропостачання автоблокування залізниць (НПАОП 60.1-1.02-12), а також невиконання посадових обов`язків (порушив вимоги п. 5.2 посадової інструкції електромеханіка дільниці 1 групи, затвердженої начальником ВСП «Львівська дистанція електропостачання» 22.11.2021.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач покликається на правові норми, які визначають підстави та розмір відшкодування моральної шкоди, необхідність встановлення як причинно-наслідкового зв`язку, так і протиправності поведінки заподіювача шкоди, врахування поведінки самого потерпілого, а також на судову практику у подібних правовідносинах.
Ухвалою суду від 12.01.2026 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позов підтримали з викладених у позовній заяві підстав.
Представник відповідача Бучковський С.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві.
Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову з таких мотивів.
Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, 14.07.2025 р. о 11 год. 34 хв. на перегоні Підбірці-Підзамче парної колії в межах опори контактної мережі №138, яка знаходиться за адресою: м. Львів, під час роботи бригади працівників по регулюванню і ремонту контактної мережі Виробничого структурного підрозділу «Львівська дистанція електропостачання» регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» стався нещасний випадок зі смертельним наслідком з електромеханіком району контактної мережі станції Львів Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» Хараїмом Романом Володимировичем.
Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року № 337. (далі - Порядок).
Відповідно до п.9 Порядку розслідування (спеціальне розслідування) проводиться у разі настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), у тому числі про які своєчасно не повідомлено роботодавцю чи внаслідок яких втрата працездатності потерпілого настала не одразу.
Згідно з п.10 Порядку нещасні випадки із смертельними наслідками підлягають спеціальному розслідуванню.
Відповідно до п. 14 Порядку комісія із спеціального розслідування (спеціальна комісія) утворюється Держпраці та/або її територіальним органом. Спеціальна комісія утворюється протягом одного робочого дня після отримання від роботодавця письмового повідомлення про нещасний випадок або за інформацією, отриманою з інших джерел (органу досудового розслідування, звернень потерпілого або членів його сім`ї чи уповноваженої ними особи, первинних організацій і територіальних об`єднань профспілок).
Пунктом 34 Положення встановлено, що рішення щодо визнання нещасного випадку пов`язаним чи не пов`язаним з виробництвом приймається спеціальною комісією шляхом голосування простою більшістю голосів. У разі рівної кількості голосів членів спеціальної комісії голос голови спеціальної комісії є вирішальним.
Відповідно до підпункту 2 пункту 52 Порядку обставинами, за яких нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) визнаються пов`язаними з виробництвом, зокрема, є перебування потерпілого на робочому місці, на території підприємства (установи, організації) або в іншому місці під час виконання трудових (посадових) обов`язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття на підприємство (в установу, організацію) до відбуття з нього, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства (установи, організації), у тому числі в робочий і надурочний час.
Таким чином доказом вини власника є акт про нещасний випадок на виробництві, згідно встановленої форми Н - 1.
Згідно акту форми Н-1/П від 31.10.2025р. спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 14.07.2025 р. о 11 год. 34 хв., (стор.13) цей нещасний випадок було визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Причиною нещасного випадку стало недодержання потерпілим вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки (порушено п. 3.4 розділу ІІІ Правил безпечної експлуатації контактної мережі та пристроїв електропостачання автоблокування залізниць (НПАОП 60.1-1.02-12), а також невиконання посадових обов`язків (порушив вимоги п. 5.2 посадової інструкції електромеханіка дільниці 1 групи, затвердженої начальником ВСП «Львівська дистанція електропостачання» 22.11.2021.
Указаним актом нещасний випадок зі смертельним наслідком з електромеханіком району контактної мережі станції Львів Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» ОСОБА_2 визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.
Відповідно до статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладено на власника або на уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.
Згідно зі статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Конституційний Суд України визнав, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008).
Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.
Отже, підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
Моральна шкода, завдана смертю працівника, відшкодовується колу осіб, визначених цивільним законодавством.
Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання ЦК України, який є основним актом цивільного законодавства України.
Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року).
У частині першій статті 1167 ЦК України визначено загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди. Така шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Проте умови виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди визначені у статті 1167 ЦК України.
Таким чином, вирішення питання про наявність правових підстав для компенсації моральної шкоди у разі смерті фізичної особи має здійснюватися на підставі статті 1167 ЦК України.
Такого правового висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19 (провадження № 61-21511сво19).
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Однак, статтею 1193 ЦК України визнані обставини за яких ураховується вина потерпілого і матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди.
Як передбачено даною статтею шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною 1 статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.
Так, за висновками комісії за результатом проведеного спеціального розслідування визнано нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом.
Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди в наслідок смерті працівника необхідно встановити наявність протиправності в діях особи, що завдала такої шкоди, настання самої моральної шкоди, вина особи, що завдала такої шкоди, а також встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діянням особи та настанням моральної шкоди.
У роз`ясненнях наданих в абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.160 КЗпП України постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Таким чином, суд звертає увагу на те, що на роботодавця покладено обов`язок щодо здійснення контролю за додержанням всіма працівниками вимог нормативних актів про охорону праці.
Як вже зазначено, згідно з висновком комісії, викладеним у акті проведення спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-1/П, нещасний випадок, що стався з ОСОБА_2 є таким, що пов`язаний з виробництвом.
Вказаним Актом встановлено, що причиною такого стало недодержання потерпілим вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки (порушено п. 3.4 розділу ІІІ Правил безпечної експлуатації контактної мережі та пристроїв електропостачання автоблокування залізниць (НПАОП 60.1-1.02-12), а також невиконання посадових обов`язків (порушив вимоги п. 5.2 посадової інструкції електромеханіка дільниці 1 групи, затвердженої начальником ВСП «Львівська дистанція електропостачання» 22.11.2021р.Цим Актом не встановлено умисних дій загиблого ОСОБА_2 .
Допущена ОСОБА_2 необережність та порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівника не може бути підставою для відмови у задоволенні позову його рідних про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи від нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії загиблого підлягають врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди (постанови Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 174/181/20 (провадження № 61-4648св22), від 18 січня 2023 року у справі № 206/3460/21 (провадження № 61-4321св22).
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, крім поведінки самого загиблого від нещасного випадку ОСОБА_2 , враховує факт вини роботодавця у нещасному випадку, яка полягала у відсутності належного контролю за дотриманням працівниками правил безпеки на виробництві, характер та обсяг страждань позивачки з урахуванням їх тривалості й тяжкість, незворотності втрати, пов`язаних зі смертю батька, що сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві.
З пояснень позивачки в суді встановлено, що її батьки розлучилися в 2011-2012 роках і проживали окремо. Вона проживала з матір`ю, проте підтримувала тісний контакт з батьком. Батько надавав матері кошти на її утримання, а після досягнення повноліття допомагав і їй. Позивачка також повідомила, що рідних братів, сестер вона не має, спадкоємцями за законом є вона та дід і баба зі сторони батька, після смерті батька його похованням займалася батькова родина.
Суд також враховує ту обставину, що ОСОБА_2 працював на цьому підприємстві електромеханіком все своє життя, його загальний стаж роботи складав 31 рік, 8 місяців та 3 дні. Тому відшкодування моральної шкоди, завданої його смертю внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, є справедливим.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад розумності, пропорційності та справедливості, враховує баланс інтересів сторін та з огляду на обставини цієї справи, й те, що відмова позивачці у виплаті компенсації моральної шкоди, завданої смертю батька він нещасного випадку на виробництві, перед інтересами підприємства була б непропорційною, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково, та з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума в розмірі 50 000грн.
Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Оскільки відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивачка звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 1211,20грн.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (79007, м.Львів, вул.Гоголя, 1, код ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 50 000,00грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю батька від нещасного випадку на виробництві.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (79007, м.Львів, вул.Гоголя, 1, код ЄДРПОУ 40075815) на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20грн.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги впродовж тридцяти днів з дня його проголошення.
  Суддя	  	 Н.  Л.  Луців-Шумська