ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

17 березня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/2010/25
Головуючий у першій інстанції – Майборода С. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/627/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Мамонової О.Є.,
суддів – Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
із секретарем: Зеляк Ю.Г.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідач: територіальна громада села Серединка Чернігівського району Чернігівської області в особі Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Серединка Чернігівського району Чернігівської області в особі Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,- 

У С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до територіальної громади села Серединка Чернігівського району Чернігівської області в особі Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, в якому просила:
- встановити факт проживання її зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме до дня смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визначити додатковий строк у 2 місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили для подання нею заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов обґрунтовувала тим, що вона разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 з 1990 року по 2006 рік фактично (без реєстрації) проживала з дідусем ОСОБА_4 та його дружиною ОСОБА_2 , яку вважала своєю бабусею, за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювали постійний догляд за ними та були пов`язані спільним побутом, веденням спільного господарства до дня смерті дідуся та бабусі. Позивачка, будучи на той час неповнолітньою, фактично як онука, в міру вікових можливостей допомагала у веденні спільного господарства тощо.
Зазначала, що спадкоємцями майна після смерті дідуся ОСОБА_4 були його дочка ОСОБА_3 (матір позивачки) та дружина ОСОБА_2 . На момент смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) позивачці було 15 років, інших спадкоємців у неї не було. Мати позивачки після смерті дідуся оформила спадщину, після смерті бабусі дій по оформленню спадщини не вчиняла спадкова справа, відповідно, не заводилась.
Вже після смерті бабусі ОСОБА_2 , матері ОСОБА_3 , позивачка звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті бабусі, однак отримала відмову з причин пропуску 6 місячного строку для прийняття спадщини та не підтвердження родинних зв`язків із спадкодавцем для визначення черги для спадкування або встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини.
Наголошувала, що єдиним способом встановити факт проживання позивачки зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини є звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24.11.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі, посилаючись нанеправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що письмовими доказами у справі підтверджено обставину спільного проживання позивачки з матір`ю, дідусем та бабусею – ОСОБА_2 , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, здійснюючи постійний догляд за ними, будучи пов`язаними спільним побутом, веденням спільного господарства до дня смерті дідуся та бабусі.
Заявниця указує, що проживаючи разом зі спадкодавцем, являлась неповнолітньою особою і як наслідок не мала самостійного заробітку, не могла нести матеріальні витрати на утримання сім`ї, брати учать фінансово, в придбанні харчів, побутових речей тощо, однак між заявницею та спадкодавцем існували сімейні відносини притаманні відносинам онука – бабуся.
Зазначає, що видані Олишівською селищною радою у 2025 році довідки містять відомості про проживання позивачки та її матері без реєстрації місця проживання разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , натомість наявна у матеріалах спадкової справи довідка сільського голови Серединської сільської ради від 21.01.2014 відображає інформацію про зареєстрованих осіб на момент смерті ОСОБА_4 , і дані довідки не суперечать одна одній.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника - адвоката Сірого І.О., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи справу суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з огляду на те, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , ведення спільного бюджету, господарства та побуту, з 1990 року, як на це посилається позивач, і по день смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зваживши на те, що вимога про визначення додаткового строку на прийняття спадщини є похідною від вимоги про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, районний суд відмовив в задоволенні цієї вимоги.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.14, 40).
05.06.1986 ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_2 (а.с.21, 47).
21.01.1978 ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 », а 25.09.1987 зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 та змінила прізвище на « ОСОБА_9 » (а.с. 7,22, 35, 48).
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_10 , її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . Місцем реєстрації народження вказано с. Миколаївка Менського району Чернігівської області (а.с. 15, 41).
27.10.2012 ОСОБА_11 зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 та змінила прізвище на « ОСОБА_13 » (а.с. 83-84). 
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , після смерті якого 21.01.2014 Чернігівською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №22/0214, спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли його дочка ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_2 (а.с. 8, 18, 20, 36, 44, 46, 71-76).
У матеріалах спадкової справи міститься довідка виконавчого комітету Серединської сільської ради №20 від 21.01.2014 про те, що ОСОБА_4 дійсно був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_2 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 в такому складі сім`ї: ОСОБА_2 , 1927 р.н,. – дружина (а.с. 72 зворот).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , місцем смерті вказано с. Серединка Чернігівського району Чернігівської області. Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не відкривалась (а.с. 66-69).
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3 , місцем смерті вказано с. Миколаївка Менського району Чернігівської області (а.с. 19, 45).
09.05.2019 приватним нотаріусом Менського району Чернігівської області видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадкова справа №311/2018, реєстровий №597, відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , є її дочка ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 1/2 частки права на земельну частку (пай) у землі, що перебуває в колективній власності СГ АТ «Агрокомсинтез», що знаходиться в смт Олишівка Чернігівського району Чернігівської області, розміром 5,86 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 17, 43).
Позивачем на підтвердження позовних вимог надано довідки Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області:
- №51 від 06.03.2025 про те, що ОСОБА_4 , 1929 р.н., дійсно на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 мав зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , в такому складі сім`ї: ОСОБА_2 , 1927 р.н., - дружина, ОСОБА_3 , 1959 р.н., - донька, проживала без реєстрації (а.с. 9, 33);
- №51 від 06.03.2025 про те, що ОСОБА_2 , 1927 р.н., дійсно на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 мала зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , у такому складі сім`ї: ОСОБА_3 , 1959 р.н., - донька чоловіка, проживала без реєстрації (а.с. 10, 37);
- №53 від 06.03.2025 про те, що відповідно до акту обстеження від 04.03.2025, в період з 1990 року по 2006 рік ОСОБА_3 , 1959 р.н., дійсно фактично проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , разом з батьком ОСОБА_14 , 1929 р.н., та його дружиною ОСОБА_2 , здійснювала постійний догляд за ними, були пов`язані спільним побутом (а.с. 11, 38);
- №175 від 23.06.2025 про те, що відповідно до акту обстеження від 19.06.2025, в період з 1990 року по 2006 рік ОСОБА_11 , 1990 р.н., дійсно фактично проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 , 1959 р.н., з дідусем ОСОБА_4 , 1929 р.н., та дружиною дідуся ОСОБА_2 , 1927 р.н., були пов`язані спільним побутом (а.с. 91, 96);
- №214 від 25.09.2025 про те, що за інформацією, що є у селищній раді дітей у ОСОБА_2 не було (а.с. 92, 214).
19.05.2025 приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чурупченко О.В. надано інформацію №69/01-16 на усне звернення ОСОБА_1 в якій зазначено, що в установлений законом строк позивачкою не було подано заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 у відповідну нотаріальну контору або до приватного нотаріуса та вона не була зареєстрована на час відкриття спадщини зі спадкодавцем за одною адресою, тому вважається такою, що не прийняла спадщину. ОСОБА_1 не надано документів, які підтверджують родинний зв`язків спадкодавцем для визначення черги для спадкування або, відповідно до ст. 1264 ЦК України, рішення суду про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини, що тягне за собою неможливість встановити наявність підстав для закликання до спадкоємства (а.с. 12, 49).

Відповідно до ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. 
Згідно зі ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Правила Книги Шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом(абзац 1 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Згідно зі ст. 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 304/1648/14-ц).
За змістом частини 2 статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
У статті 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Під час вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати норми ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен настати на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Подібні за змістом висновки Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виклав у постанові від 18.09.2023 у справі №582/18/21.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №644/6274/16-ц зазначено, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Необхідною умовою для встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини є доведеність факту спільного проживання заявника та спадкодавця, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період не менше ніж п`ять років.
З метою застосування ст. 1264 ЦК України встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного проживання осіб, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання таких осіб в житлі за однією адресою (адресами), збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.11.2022 у справі №361/4744/19, від 23.09.2021 у справі № 204/6931/20.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 25.03.2024 у справі №243/1073/23.

Тлумачення ст. 5, пункту 4 та абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України дає підстави для висновку, що за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до спадкових відносин, що виникають з моменту відкриття спадщини, абзацом першим пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачається виняток і допускається застосування ЦК України до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання ним чинності. Відповідно, п`ятирічний строк, передбачений статтею 1264 ЦК України, повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, у тому числі до набрання чинності цим Кодексом. (Постанова КЦС ВС від 18.09.2023 у справі № 582/18/21 (ІІ частина)

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Отже, необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини.
Крім того, юридичне значення у справі має факт проживання позивачки із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, яким, відповідно до ст. 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
З матеріалів справи слідує, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_2 позивачці ОСОБА_1 було 14 років.
Допитані у судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 показали, що ОСОБА_4 жив разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 , тримали господарство, яке самі доглядали. Мати позивачки та сама позивачка періодично приїздили до батька (дідуся позивачки) ОСОБА_4 , допомагали обробляти город. Позивачка переїхала на постійне місце проживання за даною адресою ( АДРЕСА_1 , у 2012 році.
Жоден зі свідків не підтвердив та не вказав на спільне проживання позивачки зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявність між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років.
Позивачка ОСОБА_1 народилась у с. Миколаївка Менського району Чернігівської області.
У судовому засіданні апеляційного суду позивачка пояснила, що проживала у с. Миколаївка Менського району зі своїм батьком, де ходила в школу. Дідуся ОСОБА_4 навідувала у вихідні та по буднях.
Тобто позивачка особисто підтвердила, що з народження ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) постійно проживала та навчалась у школі у с. Миколаївка Менського району, періодично навідувала дідуся, що виключає факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у с. Серединка Чернігівського району, як осіб, які складали сім`ю, не менше ніж п`ять років до смерті останньої, а також їх пов`язаність спільним побутом, ведення спільного господарства, наявність між ними взаємних прав і обов`язків у даний період.
Оскільки позивачка фізично не могла проживати у двох місцях одночасно, та підтвердила, що постійно проживала в с. Миколаївка Менського району, в свою чергу спадкодавець ОСОБА_2 проживала в с. Серединка Чернігівського району, доводи позовної заяви та апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 проживала разом з матір`ю, дідусем та бабусею, які були особам похилого віку, у зв`язку з чим вона разом з матір`ю здійснювала постійний догляд за ними та були пов`язані спільним побутом, веденням спільного господарства до дня смерті дідуся та бабусі, оскільки разом проживали за однією адресою з 1990 року, тобто більше 14 років, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду.
Районним судом дана належна оцінка виданим у 2025 році довідкам Олишівської селищної ради з огляду на наявність у матеріалах спадкової справи №22/2014 довідки сільського голови Серединської сільської ради Чернігівського району № 20 від 21.01.2014, яка відображає інформацію про склад сім`ї на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 .
Суд першої інстанції, із урахуванням наведених норм матеріального права, належним чином оцінивши письмові докази, пояснення позивачки та свідків, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність ОСОБА_1 факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 протягом п`яти років на момент відкриття спадщини, ведення спільного бюджету, господарства та побуту, вказавши, що відвідування дідуся, допомога по господарству під час такого відвідування не є спільним проживанням, веденням спільного господарства та не свідчить про наявність взаємних прав та обов`язків, пов`язаність спільним побутом.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Позивачка не належить до кола спадкоємців після померлої ОСОБА_2 , що виключає вирішення щодо неї питання про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Визначення судом першої інстанції вимоги про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини як похідної від вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини, не призвело до неправильного вирішення спору.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, апеляційний суд не встановив.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2025року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 19 березня 2026 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

Н.В. Шитченко