Справа № 357/14357/25
Провадження № 2/357/1908/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2026 року місто Біла Церква
Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Бондаренко О.В., за участю секретаря судового засідання – Бондар Ж.А., позивача - ОСОБА_1 , представника позивача – адвоката Сем`янівської О.О., відповідача – ОСОБА_2 , представника відповідача – адвоката Турченко В.В., третьої особи – ОСОБА_3 , розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду № 3 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом вселення,
В С Т А Н О В И В :
08.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що на підставі свідоцтва про право власності від 17.01.1997 ОСОБА_3 та члени її сім`ї: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 набули у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 , які були зареєстровані та проживали у вказаному житловому приміщенні. З 1998 року він проживає разом із дружиною за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на майно від 29.11.2024 ОСОБА_2 являється власником 1/6 частки спільної часткової власності спірної квартири на підставі договору дарування від 26.01.2022 та 1/3 частки на підставі договору дарування від 13.12.2017. Відповідачка - ОСОБА_2 ніколи не була зареєстрована у спірній квартирі та після смерті батька - ОСОБА_5 ніхто не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У жовтні 2024 року він прийшов провідати матір - ОСОБА_3 , проте матері у квартирі не виявилося, замки на вхідних дверях квартири були замінені, а двері йому відчинила незнайома жінка, яка повідомила, що разом із сім`єю проживає у спірній квартирі з серпня 2024 року на підставі договору оренди. Наступного разу він прийшов до квартири 10.12.2024 і викликав працівників поліції, оскільки жінка, яка орендувала квартиру, не допускала його до житлового приміщення. Працівники поліції встановили, що його сестра - ОСОБА_2 уклала договір оренди квартири з ОСОБА_4 12.08.2024. ОСОБА_2 уклала договір оренди квартири без його відома та згоди з метою отримання доходу. Крім цього, ОСОБА_2 вивезла матір у невідомому йому напрямку, відібрала у неї телефон, тому він не мав змоги зв`язатися із матір`ю і з`ясувати її місцезнаходження. Він намагався поспілкуватися із сестрою, проте вона не бажає з ним розмовляти, як наслідок, вирішити спір мирним шляхом неможливо. Тому, просив усунути йому перешкоди у користуванні житловою площею квартири АДРЕСА_1 , шляхом вселення та зобов`язання ОСОБА_2 і ОСОБА_4 надати йому ключі від квартири.
29.09.2025, після отримання судом інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів, судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
20.10.2025 представник відповідача – адвокат Турченко Віта Володимирівна подала до суду відзив на позов обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_2 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 13.12.2017, та 1/6 частини квартири на підставі договору дарування від 26.01.2022. Крім цього, згідно заповіту від 30.06.2025 мати - ОСОБА_3 розпорядилася своєю часткою квартири, а саме: на випадок свої смерті заповіла ОСОБА_2 1/6 частину вказаної квартири. Як зазначає відповідачка - ОСОБА_2 , у неї врай неприязні відносини з ОСОБА_1 , по причині того, що брат знущався над їх матір`ю, яка є онкохворою та в силу тяжкості захворювання повною мірою безпорадною людиною. Позивач неодноразово допускав факти сімейного насилля щодо матері, погрожував їй розправою, у зв`язку з чим відповідачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів. З 2018 року ОСОБА_2 проживала за кордоном, де працювала, а за матір`ю у цей період здійснювала догляд доглядальниця, адже брат не опікувався матір`ю. Витрати пов`язані із доглядом за матір`ю повною мірою здійснювала ОСОБА_2 . З 12.08.2024 ОСОБА_2 була вимушена оформити матір на тимчасове проживання до пансіонату по догляду за літніми людьми ПП «Мій вибір – життя» та у повній мірі взявши на себе матеріальні витрати пов`язані з утриманням матері у вказаному закладі. Позивач ніколи не допомагав матері матеріально, не доглядав за нею та навіть не являвся у лікарню, коли мати перебувала на стаціонарному лікуванні у критичному стані. Позивач протягом 20 років у спірній квартирі не проживає, не сплачував та не сплачує комунальні послуги, а усі витрати по сплаті комунальних послуг несе ОСОБА_2 . У жовтні 2024 року позивач забрав матір з пансіонату та перевіз до свого місця проживання з метою схилити останню до складення заповіту, однак отримавши відмову привіз її за адресою реєстрації та залишив матір поруч з будинком, не провівши ї навіть до квартири, тобто залишив безпорадну людину, яка зовсім не орієнтується у просторі, яка постійно потребує сторонньої допомоги в елементарних побутових ситуаціях, просто посеред вулиці, взимку, тим самим наражаючи її на небезпеку для її життя та здоров`я. Саме тому, дізнавшись від сторонніх людей про вказану ситуацію дистанційно, ОСОБА_2 через спільних знайомих, сусідів організувала поміщення матері до пансіонату, а в подальшому прибула з Республіки Чехія до України та з того часу опікується матір`ю за місцем свого проживання. У зв`язку із браком коштів на ліки, засоби гігієни, які врай необхідні для повноцінного догляду та лікування матері, ОСОБА_2 змушена була здати в оренду спірну квартиру та за отримані від оренди кошти частково покривати витрати на утримання та лікування матері. Позивач завжди мав доступ до квартири і має комплект ключів від вхідних дверей до житлового приміщення, крім того, його кімната завжди зачинена на навісний замок і орендарі квартири нею не користуються. Сам позивач вказує у позовній заяві, що він потрапляв до квартири кожного разу як приходив та спілкувався із орендарями. Тобто, перешкод у доступі до квартири у нього не було та йому не чинилися перешкоди та не чиняться на даний час у користуванні квартирою. Тому, просила у задоволенні позову відмовити.
03.11.2025 ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив мотивуючи тим, що протягом 20 років саме він здійснював догляд за батьками, займався їхнім лікуванням, опікувався матір`ю після смерті батька, допомагав їй оплачувати комунальні послуги по квартирі. Відповідачка не надала до суду доказів того, що за матір`ю доглядала доглядальниця з 2018 року, у період перебування її за кордоном, адже вона ніяким чином не допомагала та не цікавилася життям матері, її станом здоров`я та іншими побутовими речами. Лише після того, як відповідачка повернулая в Україну почалися проблем із квартирою та матір`ю. ОСОБА_2 без його відома та дозволу запроторила матір до пансіонату та уклала договір оренди квартири, тим самим унеможливила його право користування квартирою. Також, саме після передачі квартири в оренду відповідачка почала сплачувати комунальні послуги. Доводи відповідачки про онкозахворювання матері, спростовуючись доданими нею до відзиву медичними довідками. Доданий до відзиву аудіо запис не містить дати та часу його створення, а з його змісту можливо лише почути як він свариться із відповідачкою. Твердження відповідачки щодо притягнення його до відповідальності за домашнє насилля спростовуються постановою суду, якою закрито справу про адміністративне правопорушення за відсутністю у його діях події адміністративного правопорушення. З 2024 року і по даний час він немає доступу до спірної квартири, попри те, що відповідачка заявляє, що він має ключі від квартири і що кімната, яку йому хтось виділив, закрита на навісний замок.
01.12.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 22.01.2026-14:00.
22.01.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про оголошення перерви у судовому засідання на 26.02.2026- 14:00, для виклику та допиту свідків.
26.02.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про оголошення перерви у судовому засідання на 06.04.2026- 14:00, для виклику та допиту свідків.
06.04.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про перехід до стадії ухвалення судового рішення та згідно ч.1 ст. 224, ч.6 ст. 259 ЦПК України, відкладення ухвалення та проголошення судового рішення на 16.04.2026 – 16:30.
Позивач - ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі,з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив вимоги задовольнити та зазначив, що він являється співвласником спірної квартири, з 1998 року він у квартирі не проживає, але мав до неї доступ. Однак, відповідачка здала квартиру в оренду без його дозволу, після чого він не має можливості потрапити до квартири. Коли він прийшов до квартири, то не міг відкрити двері своїми ключами, двері відкрила чужа йому людина, а матері у квартирі не було. У грудні 2024 року, коли він забрав матір з пансіонату, остання проживала разом із його сім`єю 40 днів, а потім він привіз матір до квартири, але не змогли потрапити у помешкання і він викликав поліцію. Поки він писав заяву до поліції маму забрала до себе сусідка по дзвінку сестри та не віддала йому матір. Йому порадили юристи поїхали до квартири разом із матір`ю, щоб скласти матеріали справи щодо відсутності допуску до квартири. Після того, як він виявив, що ключі не підходять до замків квартири він зателефонував сестрі, на що вона відповіла «квартиру не отримаєш і не потрапиш до квартири». З 1998 року він надавав батькам кошти для сплати комунальних послуг, у 2023 – 2024 роках також платив за комунальні послуги. 16.08.2025 він потрапив до квартири разом із працівниками поліції і виявив, що люди які там проживали користувалися 2 кімнатами, а третя кімната була закрита під замком. Між співвласниками квартири не було встановленого порядку користування житловим приміщенням, він у 2016 році звертався до батьків із проханням поділу, але вони не погодилися. Він погодився отримати від відповідачки ключі від квартири, про що надає відповідну розписку. 
Представник позивача – адвокат Сем`янівська Ольга Олегівна у судовому засіданні позов підтримала та зазначила, що право позивача порушено, він не має можливості вільно користуватися квартирою та не має доступу до неї, адже його сестра здала квартиру в оренду ОСОБА_4 із сім`єю, яка не допускає його у житло.
Відповідач - ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у відзиві, просила відмовити у задоволенні позову та зазначила, що квартиру отримувала мати та члени її сім`ї, квартира була приватизована на трьох осіб, адже вона у приватизації не приймала участі. Вона придбала собі квартиру у кредит і виїхала на заробітки за кордон. У подальшому батько подарував їй свою частку та мама подарувала 1/6 частку у спірній квартирі. Після цих подій позивач сказав, що у нього немає ні матері на сестри. Мама жила сама у квартирі, потребувала допомоги, тому вона найняла їй доглядальницю, а в подальшому оформила її у пансіонат, адже сама перебувала на заробітках. Позивач забрав матір із пансіонату лише для того, щоб виселити квартирантів, привіз її до квартири і залишив її без документів і телефону, мати три години була під будинком поки їй не зателефонували знайомі і тоді вона попросила сусідку забрати матір до себе, а потім її син завіз бабусю до пансіонату. 11.06.2025 вона забрала матір з пансіонату до себе додому. Вона не заперечує, щоб брат йшов до квартири,замки не змінювали, ключі у нього були, та вона згодна надати йому свій ключ. 20.06.2025 мати була у лікарні, усі допомагали, окрім позивача. Так, вона у серпні 2024 року уклала договір оренди квартири з ОСОБА_4 , зі сплатою 6000,00 грн орендної плати щомісяця, а з жовтня 2025 – 7000,00 грн, та зі сплатою комунальних послуг. Позивач являється співвласником квартири, однак вона не мала можливості з ним спілкуватися, він не йшов на контакт. До укладення договору оренди позивач приходив до матері лише два рази, у вересні 2023 року влаштував скандал та у лютому 2024 року прийшов у стані алкогольного сп`яніння, погрожував матері із ножем, у зв`язку з чим викликали поліцію. Вона пропонувала брату у судовому порядку визначити порядок користування квартирою та розділити особові рахунки, але цього не зробив, а вона не бажала, щоб були борги з комунальних послуг, тому здала квартиру в оренду.
Представник відповідача – адвокат Турченко Віта Володимирівна у судовому засіданні підтримала викладені у відзиві обставини.
Відповідач - ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подала.
Третя особа - ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначила, що вона давала дозвіл дочці на передачу квартири в оренду, адже вона жила із дочкою та потрібні були кошти на ліки. Вона не заперечує, щоб син заселився у квартиру, якщо зможе жити з квартирантами. Ключі у квартири не змінювали, у позивача були ключі від квартири. Дочка її доглядає, були доглядальниці, які допомагали їй, син їй не допомагав. Вона не пам`ятає, щоб син давав їй кошти для сплати комунальних послуг за квартиру.
Суд, заслухавши показання свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ч.1, ч. 2 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до положень ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з 13 квітня 1982 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , з 01 серпня 1998 року, після одруження з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджено копією паспорта Серії НОМЕР_2 виданого 17.11.2004, копією паспорта Серії НОМЕР_3 виданого 11.05.1999, копіями Витягів з Реєстру Білоцерківської територіальної громади від 24.03.2025 за № 2025/003923608 та від 09.12.2024 за № 15.2-03/29759.
Згідно із копією Ордеру № 29 серії БЦ від 12.02.1982, виданого на підставі рішення Білоцерківського міськвиконкому від 08.02.1982, ОСОБА_3 та членам її сім`ї: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було надано право на зайняття трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .
З копії Свідоцтва про право власності на житло від 17 січня 1997 року, виданого Виробничим об`єднанням «Білоцерківшина», згідно із наказом № 17 від 17.01.1997, вбачається, що квартира АДРЕСА_1 надана у приватну власність ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та право власності на вказане майно було зареєстроване у Білоцерківському МБТІ у реєстровій книзі № 1050 за реєстровим № 12325, що підтверджується довідкою КП КОР «Київське обласне БТІ» від 17.03.2023 за № БЦ678. 
З копії Технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого КП КОР «Київське обласне БТІ» 16.03.2023 на замовлення ОСОБА_1 , вбачається, що квартира має загальну площу - 67,4 кв.м., житлову (основну) площу - 39,3 кв.м., допоміжну (підсобна) площу - 23,3 кв.м., площу неопалювальних літніх приміщень – 4,8 кв.м., складається з трьох житлових кімнат: 12,4 кв.м., 9,9 кв.м, 17,0 кв.м., що узгоджується з копією технічного паспорта виготовленого Білоцерківським МБТІ 17.12.1996.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 405945146 від 29.11.2024, за ОСОБА_2 26.01.2022 зареєстровано право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частки квартири від 26.01.2022 за № 240 та 13.12.2017 зареєстровано право власності на 1/3 частину вказаної квартири на підставі договору дарування частки квартири від 13.12.2017 за № 1138, що узгоджується з Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.12.2017 за № 107417781 та від 26.01.2022 за № 296354333.
З копії Договору дарування частки квартири від 13.12.2017, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Л.Л., зареєстрованого у реєстрі за № 1138 вбачається, що ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
З копії Договору дарування частки квартири від 26.01.2022, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Цвинтарною І.О. та зареєстрованого у реєстрі за № 240 вбачається, що ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .
Таким чином, 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 перебуває у власності позивача - ОСОБА_1 1/6 частина квартири перебуває у власності – ОСОБА_3 та 1/2 частина квартири перебуває у власності ОСОБА_2 .
Встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 21 вересня 2013 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , а відповідачка – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , що підтверджено довідкою Управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 17.09.2025 та інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру № 1756123 від 10.09.2025.
12.08.2024 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено Договір оренди квартири АДРЕСА_1 , терміном на один рік, зі сплатою орендної плати 6000,00 грн за місяць та сплатою комунальних послуг на підставі рахунків відповідних організацій.
З копії Довідки Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 23.10.2025 за № 241847-2025 вбачається, що 29.02.2024 до служби 102 надійшло звернення від ОСОБА_2 про те, що її брат - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_3 ображав матір та погрожував; 16.08.2025 до служби 102 надійшло звернення від ОСОБА_1 проте, що за адресою: АДРЕСА_3 його сестра рік тому задала квартиру в оренду без його відома.
З копії Довідки Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 14.03.2026 вбачається, що за результати перевірки звернення ОСОБА_2 від 29.02.2024 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173 -2 КУпАП серії ВАВ від 14.03.2024.
24.04.2024 постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/4288/24, провадження № 3/357/2357/24, яка набрала законної сили 06.05.2024, провадження у справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП було закрито, у зв`язку із відсутністю в його діях події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173 -2 КУпАП.
З копії Довідки Білоцерківського РУП ГУНП Київської області від 31.12.2024 вбачається, що 12.12.2024 ОСОБА_1 повідомив на лінію 102 про те, що 10.12.2024 близько 14:52 за адресою: АДРЕСА_3 у квартирі проживають знайомі його сестри, які не пускають його до помешкання. У ході проведення перевірки по вказаному факту працівниками поліції було встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , у квартирі проживає ОСОБА_4 на підставі договору оренди від 12.08.2024 укладеного з ОСОБА_2 . ОСОБА_4 не пустила до квартири невідомого їй ОСОБА_1 , який представився власником квартири, вимагав від неї виїхати з квартири та мав намір потрапити до даної квартири. У ході проведення перевірки при спілкуванні з мешканцями будинку АДРЕСА_7 встановити свідків чи очевидців вказаних ОСОБА_1 фактів не надалося можливим. З ОСОБА_4 працівниками поліції було проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення вчинення нею будь – яких протиправних дій відносно ОСОБА_1 , його рідних та близьких, та його майна, а ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду для вирішення вказаного ним питання у порядку цивільного судочинства.
З копії Довідки Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 20.08.2025 вбачається, що результати перевірки звернення 16.08.2025 ОСОБА_1 працівники поліції здійснили виїзд за адресою: АДРЕСА_3 , виявили заявника, який повідомив про потребу роз`яснення у правовому полі з приводу поділу квартири, яка має три власника, за наявності права користування частиною квартири, але без визначення судом чітких меж. Заявнику було надана інформація з цього приводу та рекомендовано завернутися до суду з позовною заявою про розподіл майна та роз`яснено права у випадку протиправних діянь відносно нього. Від написання заяви та пояснень заявник відмовився, факт домашнього насильства не підтвердився. Під час розгляду вказаного повідомлення та неодноразове відвідування вказаної адреси поспілкуватися із учасниками події та встановити вказані заявником факти не виявилося можливим, оскільки заявник на телефонні дзвінки не відповідав, а вхідні двері квартири ніхто не відчиняв.
З Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2807, Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 7486, Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 11401 вбачається, що ОСОБА_3 у період з 08.03.2024 до 15.03.2024 та у період з 11.09.2024 до 14.09.2024 перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2», а у період з 09.07.2024 до 31.07.2024 перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП БМР Білоцерківська міська лікарня № 1».
З матеріалів справи (заява ОСОБА_2 від 10.08.2024, Договір про надання послуг № 10/24 від 10.08.2024) вбачається, що 10.08.2024 ОСОБА_2 уклала з ПП «Мій вибір життя» Договір про надання ОСОБА_3 послуг щодо догляду із забезпеченням проживання для осіб похилого віку та осіб, потребуючих особливого спеціального догляду, відповідно до якого ОСОБА_3 проживала у вказаному закладі з серпня 2024 року, а ОСОБА_2 сплачувала кошти згідно із Договором у розмірі 11000,00 грн за один місяць.
З копії заяви ОСОБА_1 від 30.10.2024 вбачається, що він забрав ОСОБА_3 з ПП «Мій вибір життя» 30.10.2024 під свою опіку.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні дала показання, що вона являється дружиною позивача, вони сім`єю проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Її чоловік являється співвласником спірної квартири, однак протягом двох років не може потрапити до житлового приміщення, адже його сестра здала квартиру в оренду без його відома і ці люди не впускають його у квартиру. Так, 10.12.2024 вона з чоловіком та його матір`ю прийшли до квартири, люди, що проживають у квартирі їх не впустили у приміщення, чоловік викликав поліцію, мешканці показали працівникам поліції договір оренди, на що останні рекомендували звертатися до суду, також, працівники запропонували чоловіку написати заяву у поліцію, тому він з ними спустився до під`їзду будинку, а вона вимушена була поїхати у своїх сімейних справах, тому не бачила, що відбувалося у подальшому. Однак, чоловік потім розповів, що сусідка забрала матір до себе, він хотів її забрати, але сусідка не віддала матір. 13.08.2025 вона з чоловіком приїхала до квартири, двері відчинив якийсь чоловік, вони йому повідомили, що договір оренди скінчився, але він не допустив їх до квартири, тому чоловік викликав поліцію. Потім приїхала відповідачка і вони усі зайшли у квартиру, однак працівники поліції відмовили їм із чоловіком у перебуванні у квартирі та порадили звертатися до суду, адже відповідач на договорі оренди вказала про його продовження на рік. Також, 31.10.2024 чоловік намагався потрапити до квартири разом із знайомим ОСОБА_9 , але їх не допустили до помешкання. 03.02.2026 після отримання у судовому засіданні від відповідачки ключів, чоловік поїхав до квартири, однак не зміг потрапити до житла, адже ключі не підішли до замків, і ніхто йому квартиру не відчинив. Спірна квартира була приватизована на чоловіка та його батьків, після смерті батька вони із чоловіком навідували матір один раз на тиждень, готували їй їсти, сплачували комунальні послуги, давали їй кошти раз на місць на потреби, доглядальниці у матері не було. Відповідач коли укладала договір оренди дозволу у позивача не запитувала. Після того, як вони із чоловіком забрали матір з пансіонату, вона з ними жила 40 днів, але у них у будинку виникли проблеми з водопостачанням та опаленням, тому чоловік вирішив поїхали із матір`ю у квартиру, але невідомі їм люди не впускали їх у квартиру, виштовхували, тому чоловік викликав поліцію. Вона пояснення працівникам поліції не надавала. Ключі від квартири у чоловіка були, але у 2020 році, після того, як відповідач поїхала у Чехію, її син ОСОБА_10 почав жити із бабою та загубив ключі від під`їзду, вона дала свій дублікат ОСОБА_10 . Потім він загубив і ці ключі, після чого замінили замки у квартирі, а новий дублікат ключів чоловіку не надали. Оскільки у квартирі жили батьки, а вони із чоловіком працювали у м. Києві, а коли навідувалися до батьків їм завжди відчиняли двері, тому в той час вони і не вимагали дублікату ключів.
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні дала показання, що вона проживає по сусідству, ОСОБА_3 після смерті чоловіка проживала сама у квартирі АДРЕСА_1 . Позивач після одруження виїхав з квартири, а відповідачка купила собі квартиру і переїхала. ОСОБА_3 доглядала 6 місяців нянька, потім вона потрапила до лікарні, після чого відповідач оформила її у пансіонат, а квартиру вони вирішили передати в оренду. Наприкінці осені позивач привіз матір до квартири, але їх не впустили квартиранти. У період коли відповідач була у Чехії, вона передавала показники лічильників відповідачу, а з ОСОБА_3 ходила сплачувати кошти за комунальні послуги. Позивач до матері не приходив. Коли позивач забрав матір з пансіонату, вона проживала із ним 40 днів, а потім він привіз її до квартири 10.12.2024, вони сиділи на коридорі, потім кудись пішли, вона їх не бачила, у подальшому сусід сказав, що побачив ОСОБА_3 на вулиці і близько 18:00 привів її до неї, вона її нагодувала, а після 21:00 приїхав син відповідачки і завіз її у пансіонат. ОСОБА_3 їй розповіла, що їздила із сином до нотаріуса, але вона помилилася, він її вдарив і привіз до квартири. Позивачу ніхто перешкод у користуванні квартирою не чинив, вона не бачила, щоб його не пускали у квартиру. Вона була присутня при укладенні договору оренди квартири, але щодо згоди позивача на це вона нічого не може сказати, по телефону відповідач з позивачем не спілкувалася, адже він не відповідав на дзвінки. 10.12.2024 близько 19:00 позивач приїхав до неї, але вона його не пустила, запитував чи матір у неї, вона відповіла що мати у неї залишається, при цьому він не пропонував забрати матір і її речі. Вона з ОСОБА_3 часто спілкувалася, ходили один до одного у гості, ОСОБА_12 давала їй кошти, щоб купити продукти, щомісяця ходили сплачувати за комунальні послуги. Після смерті чоловіка ОСОБА_12 жила сама, її навідувала спочатку невістка, а потім з`явилася нянька і позивач із дружиною вже не приходили. 
Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні дала показання, що вона проживає у місті Києві та являється сестрою ОСОБА_3 , яка отримала спірну квартиру та приватизувала її на себе, чоловіка та сина. Після смерті чоловіка ОСОБА_3 проживала у квартирі сама, по телефону розповідала, що приходив до неї син і влаштовував дебош, бив її, вона знаходиться у стресовому стані і боїться залишатися у квартирі сама. Коли відповідач приїхала до матері до них прийшов позивач і влаштував сварку, ОСОБА_14 викликала поліцію, а потім забрала матір до себе. Через 2-3 тижні ОСОБА_12 потрапила у лікарню, позивачу телефонували, але він не прийшов до матері. Вона вважає, що позивач може з`являтися до квартири, але не має право жити у квартирі поки матір жива, а у квартирі перебувають квартиранти. Відповідач доглядає і утримує матір, а квартиру здали у оренду, адже їм потрібні кошти. Останій раз вона була у квартирі близько трьох років тому, провідувала хвору сестру, сусідка допомагала ОСОБА_12 , а син до неї не приходив. У позивача були ключі від квартири і він міг заходити до помешкання. Квартиру здали в оренду два роки тому, до цього ОСОБА_12 доглядала нянька ОСОБА_15 , вона з нею розмовляла по телефону і вони разом викликали швидку допомогу для ОСОБА_12 , адже ОСОБА_14 була за кордоном, а позивач матері не допомагав. 
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні дав показання, що він проживає по сусідству з позивачем, а відповідачів він не знає. Позивач будучи співвласником спірної квартири, яка знаходиться в районі Леваневського, не має можливості потрапити до житлового приміщення. 31.10.2024 він разом із позивачем близько 08:00 години, за попередньою домовленістю, пішли до квартири, позивач подзвонив у дзвінок, квартиру відчинила дитина, ми попросили покликати когось із дорослих, тоді позивач зайшов у квартиру, а він залишився на сходах. Позивач був у квартирі близько 15 хвилин, вийшов, сказав, що квартиру здали в оренду без його відома, йому не було відомо про мешканців квартири, і він викликав поліцію. Подальші події він не пам`ятає, з працівниками поліції не спілкувався, пояснення не надавав. З позивачем вони спілкуються і останній періодично скаржився до 31.10.2024, що не може потрапити у спірну квартиру. Коли вони прийшли до квартири позивач відразу подзвонив у дзвінок, а чи були у нього ключі від квартири йому невідомо. Також, він бачив, що позивач привозив до себе додому матір та доглядав за нею.
Свідок ОСОБА_16 у судовому засідання дав показання, що він проживає у квартирі АДРЕСА_8 . У грудні 2025 року чи у грудні 2024 року до нього прийшов позивач, його дружина і матір, сказали, що хочуть потрапити до своєї квартири, а їх не пускають, тому просили піти з ними як свідок. Вони усі разом підійшли до квартири, подзвонили у дзвінок, двері ніхто не відкривав, тому викликали поліцію. Подальші події йому невідомі, він не був присутній, а пішов до себе додому. На початку лютого 2026 року позивач прийшов до нього. Сказав, що йому дали ключі від квартири і попросив піти з ним, позивач вставив ключ у замок, але не зміг відкрити двері, постукав у двері, але ніхто не відчинив, тоді він сказав, що викличе поліцію. Позивач залишився поряд з кватирою, а він пішов до себе додому, потім у вікно побачив, як позивача забрали працівники поліції. Йому було відомо, що близько року у спірній квартирі проживають якісь люди. Після смерті батька позивача, його мати проживала у квартирі сама, але позивач із дружиною її навідували у вихідні дні. Сестру позивача інколи бачив, як вона приходила до матері, також син її приходив до бабусі, коли відповідач була за кордоном. Він ніколи не бачив, щоб ОСОБА_3 сама виходила на вулицю, після смерті чоловіка у неї почалися проблеми зі здоров`ям. Позивач з 2024 року не має можливості потрапити до спірної квартири. 
Ст. 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За правилами ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Згідно із ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Відповідно до ч.1 ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відповідно до ч.1 ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 17.01.1997 була надана у спільну сумісну власність ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , а з 13.12.2017 квартира перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Так, з Договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 12.08.2024 вбачається, що в оренду передається квартира, кількість кімнат – 3 (одна зачинена), однак між співвласниками квартири відсутня домовленість про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю та у судовому порядку не встановлювався порядок користування спільною квартирою.
Отже, при укладенні 12.08.2024 Договору оренди квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 мала отримати згоду усіх співвласників квартири, разом з тим, ОСОБА_1 такої згоди не надавав, а вказаний договір був укладений лише одним співвласником квартири. 
Таким чином, ОСОБА_2 порушила право ОСОБА_1 на вільне користування спільним майном. 
Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20).
За змістом ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому, суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Таким чином, для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.
Згідно із ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення.
Встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником спірної квартири, однак позбавлений можливості у повній мірі реалізувати свої права внаслідок створених відповідачами перешкод у користуванні житлом, що підтверджено матеріалами справи, які узгоджуються з показаннями свідків.
Заперечення співвласника щодо задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном або заперечення щодо вселення співвласника та відсутність можливості у власника самостійно без звернення до співвласників реалізувати свої права (відсутність ключів від будинку тощо) за відсутності вільного доступу до належного йому майна є підставою вважати, що інший співвласник чинить перешкоди у користуванні належною позивачу власністю (постанови Верховного Суду від 20 листопада 2023 року у справі № 397/355/22, від 18 листопада 2024 року у справі № 727/8103/23).
У даному випадку, до суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів щодо заміни замків у квартирі та відсутності у позивача ключів, адже у наданих ним письмових доказах вказаний факт не зазначений, а заявлені свідки у даній частині не підтвердили вказані обставини, також, позивачем не доведено неможливість потрапити у житлове приміщення після надання йому ОСОБА_2 у судовому засіданні дублікату ключів, тому у даній частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Разом з тим, заперечення ОСОБА_2 щодо задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном, не отримання нею згоди співвласника на укладення договору оренди, а також встановлених судом обставин щодо вчинення ОСОБА_4 перешкод ОСОБА_1 у доступі до квартири та відсутність можливості у нього самостійно без звернення до співвласника реалізувати свої права, свідчить про наявність у нього перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .
Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, встановивши, що позивачу чиняться перешкоди у користуванні житловим приміщенням, у якому останньому належить відповідна частка, суд дійшов висновку, про наявність підстав для усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні житловою площею квартири АДРЕСА_1 , шляхом вселення.
Слід зазначити, що усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення не позбавляє позивача можливість змінити замки у квартирі з наданням їх дублікату іншим співвласникам.
Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позивач сплатив при подачі позову судовий збір у розмірі 2422,40 грн, тому враховуючи часткове задоволення позову, з відповідачів на користь позивача стягуються вказані судові витрати пропорційно до задоволених вимог.
Керуючись ст. 41,47 Конституції України, ст. 15, 16, 319, 321, 355, 356, 358, 360, 361, 286, 391, 396 ЦК України, ст. 4, 10, 12, 76 – 82, 141, 223, 258, 259, 264 – 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В :
Позовну заяву задовольнити частково.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловою площею квартири АДРЕСА_1 , шляхом вселення.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_9 .
Відповідачка – ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_10 .
Відповідачка – ОСОБА_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_9 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_11 .
Третя особа - ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: відсутній, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 .
Рішення складено 16.04.2026. 
Суддя: 	О. В. Бондаренко