ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 р. 	Справа № 480/7066/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Жигилія С.П. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2024, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 25.11.24 по справі № 480/7066/24
за позовом Фізичної особи-підприємць ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Сумській області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Сумській області, апелянт), в якій просив:
- визнати протиправними дії ГУ ДПС у Сумській області щодо внесення до електронного кабінету, інтегрованої картки платника інформації про наявність у ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання у вигляді заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 8 319,00 грн.;
- зобов`язати ГУ ДПС у Сумській області відкоригувати показники в інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_1 шляхом виключення даних про наявність заборгованості (штрафу, пені) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 8 319,00 грн. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 позов задоволено.
Визнано протиправними дії ГУ ДПС у Сумській області щодо внесення до електронного кабінету, інтегрованої картки платника інформації про наявність у ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання у вигляді заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 8 319,00 грн.
Зобов`язано ГУ ДПС у Сумській області відкоригувати показники в інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_1 шляхом виключення даних про наявність заборгованості (штрафу, пені) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 8 319,00 грн.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДІІС у Сумській області судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що станом на 01.10.2013 від органів Пенсійного фонду України передана особова картка ФОП ОСОБА_1 з сумою недоїмки з платежу «Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (код бюджетної класифікації 71040000) в розмірі 8319,00 грн.
Зауважив, що станом на 29.09.2011 позивачу виповнилось 52 роки, а тому на нього не розповсюджуються пільги визначені ч. 4 ст. 4 Закону №2464. 
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
Позивач з 26.07.1996 зареєстрований як фізична особа - підприємець, що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань). (а.с.6-7)
З 29.09.2011 позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 . (а.с.11)
Відповідно інтегрованої картки платника ОСОБА_1 , по коду платежу, 71040000 "Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" станом на 23.07.2024 обліковується заборгованість у загальній сумі 8 319,00 грн, а саме: 8319,00 грн дата виникнення боргу до 01.10.2013, а саме: дата операції 30.09.2013, яка передана від органів Пенсійного фонду за період до 01.10.2013.
Не погоджуючись із такими діями контролюючого органу щодо несення до електронного кабінету, інтегрованої картки платника інформації про наявність у ФОП ОСОБА_1 , грошового зобов`язання у вигляді заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 8 319,00 грн, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно внесено інформацію про наявність у позивача заборгованості, оскільки ФОП ОСОБА_1 , є пенсіонером за віком та відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI, як особа яка обрала спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010 (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) в подальшому - Закон № 2464-VI)), платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Виходячи з положень ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI, особи, зазначені у п. 4 ч. 1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Враховуючи вищевикладені норми вбачається, що право не сплачувати єдиний внесок поширюється на фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та є пенсіонерами за віком або інвалідами, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
Судовим розгляду встановлено, що у пенсійному посвідченні позивача серія НОМЕР_1 , виданого 29.09.2011, визначено вид пенсії ОСОБА_1 - за віком. Таким чином, наявні документи підтверджують статус позивача як особи, яка отримує пенсію за віком та користується, у зв`язку з цим, встановленими законодавством пільгами, зокрема, і в частині сплати єдиного внеску до Пенсійного фонду України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно внесено інформацію про наявність у позивача заборгованості, оскільки позивач, є пенсіонером за віком та відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI, як особа яка обрала спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску.
Посилання апелянта на те, що станом на 29.09.2011 позивачу виповнилося 52 роки, а тому на нього не розповсюджуються пільги визначені ч.4 ст. 4 Закону №2464 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки згідно пенсійного посвідчення від 29.09.2011 серія НОМЕР_2 , доданого до матеріалів справи, позивач є пенсіонером за віком. Будь яких доказів на спростування цього факту відповідачем до суду не надано. 
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року по справі № 480/7066/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	С.П. Жигилій   О.В. Присяжнюк