ПОСТАНОВА 
Іменем України

25 березня 2026 року        м. Кропивницький

справа № 703/3422/25
провадження № 22-ц/4809/130/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі: 

головуючого судді - Письменного О.А., 
суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М., 
при секретарі –  Зайченко В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 червня 2025 року (суддя Левчук О.О.) у справі за заявою директора Комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» Косенкової Ірини Володимирівни про примусову госпіталізацію у психіатричний стаціонар ОСОБА_1 без її згоди,- 

встановив:

У червні 2025 року директор КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» Косенкова І.В. звернулася в суд із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 у психіатричний стаціонар без її згоди.
Заяву обґрунтувала тим, що ОСОБА_1 поступила на стаціонарне лікування до КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» 30 травня 2025 року за направленням Смілянської станції екстреної медичної допомоги, у зв`язку з наявністю тяжкого психічного розладу з агресивною поведінкою та погрозами розправою на адресу матері та оточуючих.
ОСОБА_1 була оглянута комісією лікарів - психіатрів, яка дійшла висновку, що лікування останньої можливе тільки в умовах стаціонару.
З цих підстав, просила винести рішення про госпіталізацію  ОСОБА_1 до психіатричного закладу в примусовому порядку.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 червня 2025 року заяву задоволено.
заяву директора КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» Косенкової І.В. про примусову госпіталізацію у психіатричний стаціонар ОСОБА_1 без її згоди – задоволено. 
Вирішено госпіталізувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 до комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» без її згоди.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що підставою задоволення заяви, як зазначено в рішенні суду, є висновок ЛКК від 02.06.2025, проте в самому рішенні суду немає безпосереднього посилання на його номер та ким складений. Дані, які зазначені у вище зазначеному висновку лікарів щодо думок пацієнтки викладені лише з суб`єктивної точки зору лікарів відповідного закладу. Жодних доказів, які б підтвердили, що саме такі дані були надані пацієнткою під час її огляду не підтверджені. І їх необхідно оцінювати критично.
Як зазначено у висновку ЛКК, начебто зі слів матері, знову ж таки, у документі вони були жодних даних які б могли ідентифікувати особу, яка надала такі дані, і саме коли останні надані (дата отримання пояснень), поведінка ОСОБА_1 змінилася за останні кілька тижнів після непорозумінь з викладачем та дирекцією школи. Проте не зазначено ні вік дитини, ні школу, ні прізвища викладача чи директора школи. Вказала, що особисто з директором школи не спілкувалася та жодних особистих сутичок з вчителями школи, в якій навчається її дитини, у неї не було. 
Окрім того, дані зазначені у висновку ЛКК від 02.06.2025 року та інформація, яка покладена в основу рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області різниться за своїм змістом. Події зазначені хаотично і не зрозуміло за якою саме взагалі була було примусово госпіталізовано у психіатричний стаціонар і чи взагалі була така необхідність.
В усіх документах, які знаходяться в матеріалах цивільної справи № 703/3422/25, стоять різні підстави (критерії) про необхідність примусової госпіталізації ОСОБА_1 , різні обставини та різний час її госпіталізації – 16 год. 35 хв. та 16 год. 31 хв.
Також вказала, що викладені у рішенні суду обставин відносно конфліктної ситуації, яка нібито виникла на робочому місці і була причиною виклику бригади ШД. Судом жодним чином не перевірено даний факт і відсутні будь-які докази відносно даних обставин. Подія зі службою судової охорони відбулася 28.05.2025 року за адресою АДРЕСА_2 де визначено робоче місце ОСОБА_1 (каб.424). 30.05.2025 року у телефонному режимі її було викликано до кабінету керівника апарату Черкаського апеляційного суду Копитіної Т.Д., який знаходиться за адресою вул. Верхня Горова, 29, м. Черкаси відносно з`ясування всіх обставин по даному факту. На даний момент, жодної службової перевірки по даному факту не проведено, та особисто 30.05.2025 року керівником ТУ ССО У Черкаській області Харенком А.В., який був викликаний керівником апарату Черкаського апеляційного суду Копитіною Т.Д. до свого кабінету для розмови з ОСОБА_1 , озвучено, що жодних нарікань зі своєї сторони він не вбачає. 
Скаржник зазначила, що судом проігноровано факт того, що у неї є малолітня дитина взагалі не з`ясовано де на час перебування матері у закладі знаходиться малолітня дитина, яка є єдиним піклувальником щодо дитини.
Також судом не з`ясовано у яких відносинах зі своєю матір`ю ОСОБА_2 вона перебуває, зважаючи на те, що з 2018 року вона самостійно та окремо від батьків проживає у своїй квартирі. Мати у неї не ночує і нічого не знає про її особисте життя. Крім того, в судовому засіданні не перевірено факт того чи дійсно вона є глибоко віруючою людиною, чи вірить вона у демонів, не задано жодних запитань на цю тему, та і такі дані не є підставою для примусової госпіталізації у психічний стаціонар без її згоди. Вважає, що зважаючи на вказані обставини та за відсутності всіх доказів не було підстав для примусової госпіталізації без її згоди.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.
Відповідно до пункту 1 принципу 15 Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги (затверджені Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119) коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації.
Відповідно до пункту 1 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги, будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу як пацієнт в примусовому порядку або вже була госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку можуть утримувати як пацієнта в психіатричному закладі в примусовому порядку, тоді і лише тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, що працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4 (діагноз про те, що особа страждає на психічне захворювання, встановлюється відповідно до міжнародних визнаних медичних стандартів), що дана особа страждає на психічне захворювання, і визначить:
а) що внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам; або
b) що в разі особа, чиє психічне захворювання є важким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або утримання даної особи в психіатричному закладі може привести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути проведено за умови госпіталізації до психіатричного закладу у відповідності до принципу найменш обмежувальної альтернативи. У випадку, зазначеному в підпункті b), необхідно, по можливості, проконсультуватися з другим таким фахівцем, що працює в області психіатрії. У разі проведення такої консультації госпіталізація до психіатричного закладу або утримання в ньому у примусовому порядку можуть мати місце лише за згодою другого фахівця, який працює в області психіатрії.
Згідно з пунктом 2 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги госпіталізація до психіатричного закладу або утримання у ньому у примусовому порядку здійснюється спочатку протягом нетривалого періоду, визначеного внутрішньодержавним законодавством, з метою спостереження та проведення попереднього лікування до розгляду питання про госпіталізацію або тримання пацієнта в психіатричному закладі наглядовим органом. Причини госпіталізації або змісту має бути негайно поінформовано пацієнту; про факт госпіталізації або змісту і їх причини також невідкладно і в докладному вигляді повідомляється наглядовому органу, особистому представнику пацієнта, якщо такий є, а також, якщо пацієнт не заперечує, сім`ї пацієнта.
Відповідно до частини шостої статті 284 ЦК України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону.
Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.
Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади.
Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.
Тлумачення вказаної норми свідчить, що примусова госпіталізація можлива лише за наявності одночасно таких умов: по-перше, лікування можливе лише у стаціонарних умовах лікарні; по-друге, встановлення в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відсутність необхідності щодо лікування особи лише в стаціонарних умовах виключає можливість примусової госпіталізації пацієнта до медичного закладу.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 447/1095/21 (провадження № 61-17062св21).
При цьому слід приймати до уваги, що тяжкий психічний розлад - це розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку (абзац 3 статті 1 Закону України "Про психіатричну допомогу").
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року в справі № 2-1/07 (провадження № 14-9cвц18) вказано, що: «надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею, включно з правом на відшкодування будь-якої шкоди, завданої позбавленням свободи, якщо воно буде визнане таким, що не відповідає чинному законодавству України.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.
Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступень якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту "е" пункту 1 статті 5 Конвенції. Проте відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу».
Частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці.
У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.
Згідно з частинами першою, другою статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.
До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.
У відповідності до частини другої статті 341 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги або про госпіталізацію у примусовому порядку розглядається за присутності особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов`язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги, який подав заяву, адвоката чи законного представника особи, стосовно якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги.
Звертаючись до суду з заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 , заявник додав до неї: висновок ЛКК № 1995/02 від 02.06.2025 КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради», відповідно до якого ОСОБА_1 потребує госпіталізації у психіатричний стаціонар у примусовому порядку, у зв`язку з тим, що стан пацієнтки відповідає тяжкому психічному розладу з симптомами шизофренії, без зазначення асоційованого гострого стресу, виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, та супровідний листок № 30.05.2025-387/(380).
У висновку ЛКК № 1995/02 від 02.06.2025 були встановлені наступні обставини, що 30.05.2025 о 16:35 поступила ОСОБА_1 на стаціонарне лікування. На думку пацієнтки, психічних розладів у себе не відмічає, але останні 2 місяці виникають непорозуміння та конфлікти на робочому місці з керівницею, так як вважає, що вона працює та виконує обов`язки декількох посад, за що не отримує відповідної зарплатні. Стала вважати, що їй навмисно «роблять підстави». Зі слів матері, поведінка дочки змінилася останні кілька тижнів після непорозумінь з викладачем та дирекцією школи, де навчався її син. Вдома стала виконувати ритуальні дії, роздягатися до гола, обсипала її сіллю, висловлювала думки, що мати це демон, а в неї відкрилося третє око. Вночі погано спала, безцільно ходила по дому, стала обмежувати себе в харчуванні, пила багато води. Надалі перебуваючи на робочому місці, виник конфлікт з охороною, так як на думку пацієнтки, не дотримувалися всі необхідні застережні заходи. Взявши металеву банку від напою, зігнувши її, намагалася продемонструвати, що вона може бути холодною зброєю для оточуючих. Емоційно доводила керівництву свою правоту. Надалі, згідно направлення на ШД відомо, що пацієнтка стояла на сходах установи, в якій працює, в одній позі біля 2 годин. На звернення співробітників не відповідала. В зв`язку з чим була викликана бригада ШД, під час намагання вивести її за територію, сідала на землю в позу «лотоса».
При огляді у відділенні встановлено, що під час спілкування орієнтована всебічно вірно. Надає анамнестичні відомості про себе в цілому в достатній кількості . Часом при обговоренні посміхається , часто спльовує слину в серветки, пояснюючи тим, що відчуває гіркоту у роті. Відмовляється від будь-якої рекомендованої терапії та перебування в стаціонарі, вважаючи це необґрунтованим. Через короткий проміжок часу вважає, що їй необхідно потрапити в судове засідання для того, щоб суд підтвердив її «адекватність». Мислення в прискореному темпі з елементами різноплановості та зісковзування. На пояснення реагує, але часом виглядає задумливою, настороженою. Наявність галюцинацій заперечує. Суїцидальних думок не виказує. Поведінка періодично вичурна, дивакувати. В спілкуванні підкреслено коректна та ввічлива. Надає поточну інформацію, згідно своєї освіти. Критика до свого хворобливого стану відсутня.
Комісія прийшла до висновку, що стан пацієнтки відповідає тяжкому психічному розгляду у вигляді «гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, без зазначення асоціативного гострого стресу», пацієнтка виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, на підставі ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» ОСОБА_1 потребує госпіталізації у психіатричний стаціонар у примусовому порядку. У відповідності до ст. 16 ЗУ «Про психіатричну допомогу» лікування психічного розладу пацієнтці з 30.05.2025 буде проводитись до отримання рішення суду відповідно до рішення комісії лікарів психіатрів.
У судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , підтвердила викладені у висновку лікарів її пояснення та просила задовольнити заяву, оскільки самостійно звернутися за допомогою відмовляється.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 має тяжкий психічний розлад у вигляді «гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, без зазначення асоціативного гострого стресу», проявляє реальні наміри вчинити дії, що являють безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, в зв`язку з наявним розладом в добровільному порядку відмовляється від лікування, тому апеляційний суд вважає, що наявні підстави для її госпіталізації в психіатричний заклад в примусовому порядку.
Отже, суд першої інстанції дослідив усі наявні у цій справі докази в їх сукупності, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви.
Подану в суд апеляційної інстанції заяву від імені ОСОБА_2 , що вона не давала згоди на госпіталізацію дочки ОСОБА_1 , колегія суддів оцінює критично, оскільки її зміст суперечить наданим ОСОБА_2 показам в суді першої інстанції, та не відповідає принципу безпосередності дослідження доказів. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться лише до незгоди з висновками суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 23.04.2026.

Судді: 

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич