Справа № 584/1085/24
Провадження № 2/584/60/26 

РІШЕННЯ 
Іменем України

12.03.2026 Путивльський районний суд Сумської області
у складі: головуючого - судді Токарєва С.М.
за участю: секретаря Зікрати Я.В.
позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Путивль у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів з карткового рахунку,
встановив:
ОСОБА_1 звернулася з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що вона є клієнтом АТ КБ «Приватбанк», в якому у неї відкрито банківський рахунок № НОМЕР_1 (IBAN: НОМЕР_2 ). 7 квітня 2024 року приблизно о 23 год. 40 хв., перебуваючи у м. Суми, у чаті в додатку «Viber» позивач перейшла за посиланням, надісланим абонентом « ОСОБА_2 » з мобільного телефону НОМЕР_3 , для оформлення грошової допомоги від держави «єВідновлення», після чого, з належної їй банківської картки відбулось зняття грошових коштів. У часовий проміжок з 23 год. 42 хв. 7 квітня 2024 року по 00 год. 24 хв. 8 квітня 2024 року з її банківського рахунку було здійснено три грошові перекази: о 23 год. 42 хв. 7 квітня 2024 року - на суму 932 грн. 01 коп.; о 00 год. 07 хв. 8 квітня 2024 року - на суму 11504 грн. 03 коп.; о 00 год. 24 хв. 8 квітня 2024 року - на суму 517 грн. 59 коп. Загальна сума понесених позивачем збитків становить 12436 грн. та являє собою суму перших двох шахрайських транзакцій у розмірі 932 грн. 01 коп. та 11504 грн. 03 коп. Про здійснення шахрайських операцій з переказу грошових коштів по вказаному рахунку позивачеві стало відомо після отримання низки повідомлень у фоновому режимі, які надходили з мобільного додатку «Приват24» АТ КБ «Приватбанк». Водночас, доступу до вказаного додатку позивач не мала, оскільки на той час (коли здійснювались шахрайські операції) телефоном неможливо було керувати. Банківські операції по списанню вищезазначених коштів здійснювались без відома позивача і особисто вона не проводила вищезазначені транзакції. Вказане свідчить про несанкціонований, протиправний та незаконний доступ до карткового рахунка позивача і списання з нього коштів сторонніми особами. Позивачем жодним чином не порушувались умови договору про обслуговування карткового рахунку. Вона негайно повідомила відповідача про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку, звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, звернулася до відповідача з офіційною письмовою вимогою про повернення коштів. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» безпідставно списані кошти з карткового рахунку № НОМЕР_1 (IBAN: НОМЕР_2 ) в розмірі 12436 грн. 00 коп.
Представник відповідача подав письмові пояснення, в яких позов не визнав в повному обсязі та зазначив, що переказ грошових коштів з рахунку позивача відбувся внаслідок необачної поведінки самої ОСОБА_1 , а до суду позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з її карткового рахунку. Переказ коштів з рахунку позивача відбувався за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, що в розумінні положень Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не є неналежним переказом, а тому відсутні підстави для негайного відновлення залишку коштів на рахунку користувача. АТ КБ «Приватбанк» не здійснював розпорядження грошовими коштами позивача, а лише виконав розпорядження клієнта про перерахування даної суми з її рахунка на рахунок отримувача, у відповідності з ч.1 ст. 1066 ЦК України та платіжного доручення. АТ КБ «Приватбанк» не був ініціатором та набувачем грошових коштів за платежем у розмірі 12436,00 грн., що відбувся на рахунку позивача, а тому на банк не може бути покладений обов`язок з повернення цих коштів позивачу. Отже відсутні правові підстави для стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суми грошових коштів, які не переходили у користування чи розпорядження банка. Відповідальність за незаконне отримання грошових коштів несе отримувач/набувач цих коштів, а не особа, яка обслуговує їх рахунки (а.с.130-134).
Представник відповідача в судове засідання не прибув, звернувся до суду з письмовою заявою у якій просив справу розглянути без його участі, при цьому, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених ним у письмових поясненнях.
Заслухавши позивача ОСОБА_1 , яка позов підтримала, з`ясувавши позицію представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.
Як вбачається із довідки від 17.07.2024, позивач ОСОБА_1 (прізвище до реєстрації шлюбу - ОСОБА_3 ) має відкритий у АТ КБ «Приватбанк» банківський рахунок № НОМЕР_1 (IBAN: НОМЕР_2 ) (а.с. 8-9).
Відповідно до виписки від 24.06.2024 по витратам по картці/рахунку позивача № НОМЕР_1 (IBAN: НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам договору SAMDN50OTC001894281 від 26 березня 2009 року, відкритим у АТ КБ «Приватбанк», у часовий проміжок з 23 год. 42 хв. 7 квітня 2024 року по 00 год. 24 хв. 8 квітня 2024 року з її банківського рахунку було здійснено три грошові перекази: о 23 год. 42 хв. 7 квітня 2024 року - на суму 932 грн. 01 коп.; о 00 год. 07 хв. 8 квітня 2024 року - на суму 11504 грн. 03 коп.; о 00 год. 24 хв. 8 квітня 2024 року - на суму 517 грн. 59 коп. (а.с. 15).
11 квітня 2024 року позивач звернулася до голови правління АТ КБ «Приватбанк» з заявою, у якій повідомила про незаконне списання з її банківського рахунку коштів у розмірі 12436 грн. (а.с. 12).
У відповідь на зазначене звернення АТ КБ «Приватбанк» у листі від 08.05.2024 за № 20.1.0.0.0/7-240411/16701 повідомив позивача про те, що встановлено, що переказ коштів з картки № НОМЕР_4 був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24. Вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією позивача. При даній процедурі клієнт вводить своє ім`я користувача і пароль та входить до Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Списання коштів стороннім інтернет ресурсом проводиться після введення номеру карти, CVV-коду, терміну дії. Згідно ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг (далі - Умови), розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ у мережі Інтернет. Відповідно до п. 2.1.4.5.1 Умов клієнт зобов`язаний не передавати картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором, або що суперечать чинному законодавству. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на платіжній картці даних, до моменту звернення клієнта в банк та блокування платіжної картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки платіжної картки в стоп-лист платіжною системою (п.1.1.10.10.3 Умов). Пунктом 1.1.10.10.1 Умов встановлено, що клієнт несе повну відповідальність за всі платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу та/або несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, якщо його дії чи бездіяльність призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту (а.с. 13-14).
Як вбачається з витягу по кримінальному провадженню № 120242004800001080 від 8 квітня 2024 року, Сумським районним управлінням ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за фактом незаконного зняття з банківської картки позивача АТ КБ «Приватбанк» ( НОМЕР_2 ) грошових коштів у розмірі 12436 грн. (а.с.10).
Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.
Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом.
Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із ст. 7, п. 38.1, 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійснення розрахункових операцій за допомогою платіжних інструментів та створення системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.
Із положень п. 39.2 ст. 39 цього Закону вбачається, що при проведенні переказу його суб`єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації від несанкціонованого доступу до інформації; несанкціонованих змін інформації; несанкціонованих операцій з компонентами платіжних систем.
Пунктом 39.4. ст. 39 Закону встановлено, що працівники суб`єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації.
Частиною 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та Закону.
Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.
Ініціювання переказу коштів може, в тому числі, здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 вказаного Закону).
Відповідно до пунктів 6-9 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2011 року № 705, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.
Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, встановлених договором.
Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що вина банку у знятті коштів з рахунків клієнта виключається у разі доведення, що саме клієнт банку своїми діями чи бездіяльністю посприяв у втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Із виписки від 24.06.2024 по витратам по картці/рахунку позивача № НОМЕР_1 (IBAN: НОМЕР_2 ) вбачається, що відповідно до умов договору приєднання SAMDN50OTC001894281 від 26 березня 2009 року позивач ОСОБА_1 отримала електронний платіжний засіб (карту) № НОМЕР_1 (IBAN: НОМЕР_2 ) (з кредитним лімітом 13000 грн.) для здійснення платіжних операцій по рахунку (а.с.15).
Згідно з висновком перевірки АТ КБ «Приватбанк» інформації, стосовно підстав списання 07.04.2024-08.04.2024 грошових коштів з платіжної картки позивача № НОМЕР_1 було встановлено, що переказ коштів з вказаної картки був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24. Вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією позивача (а.с.13).
З огляду на викладене та, беручи до уваги обставини того, що грошові кошти були списані у часовий проміжок з 23 год. 42 хв. 7 квітня 2024 року по 00 год. 24 хв. 8 квітня 2024 року з рахунку позивача, однак АТ КБ «Приватбанк» не був ініціатором та набувачем грошових коштів за цими платіжними операціями, а тому на відповідача не може бути покладений обов`язок з повернення ОСОБА_1 коштів у сумі 12436 грн 00 коп.
За встановлених обставин відсутні правові підстави для стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача суми грошових коштів, які не переходили у користування чи розпорядження банку. Відповідальність за незаконне отримання грошових коштів несе отримувач/набувач цих коштів, а не особа яка обслуговує їх рахунки. АТ КБ «Приватбанк» є лише надавачем платіжних послуг з обслуговування рахунку, та діє в межах укладеного договору банківського обслуговування SAMDN50OTC001894281 від 26 березня 2009 року, укладеного між сторонами. Тому не можна покладати на банк відповідальність за виконання таких транзакцій, оскільки вони були здійснені саме клієнтом або іншою особою з його допомогою (бездіяльністю), які сприяли незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (неналежні перекази).
Так, відповідно до п. 1.1.5.5. Умов і Правил надання банківських послуг, Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS- повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24 або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумісного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів.
У пункті 1.1.5.13. сторони погодили, що Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки /рахунку на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.
Згідно п. 2.1.4.5.1. Клієнт зобов`язаний не передавати Картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству.
Пунктом 2.1.4.5.2. передбачено, Клієнт зобов`язаний вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, викрадення Картки, доступу третіх осіб до Картки, в тому числі до інформації, нанесеної на неї.
Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, позивач своїми діями сприяв розголошенню стороннім особам інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту.
При цьому, сама по собі наявність кримінального провадження не може свідчити про вчинення кримінального правопорушення відносно позивача до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені.
Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.12, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд
ухвалив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів з карткового рахунку відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М.Токарєв