Справа № 132/301/26
Провадження № 2/132/636/26 
РІШЕННЯ 
Іменем України

09 квітня 2026 року м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Карнауха Н.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в місті Калинівка Хмільницького району Вінницької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та позиції позивача.
31.01.2020 відповідач уклав кредитний договір № 102267796 з первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Відповідач добровільно, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» www.moneyveo.ua, подав заявку на отримання кредитних коштів, зазначив свої персональні дані, в тому числі і банківську картку, та уклав кредитний договір.
Відповідно до умов Кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу грошові кошти у сумі 10 000,00 грн, шляхом перерахування через банк-провайдер. Проте в подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 11 350,00 грн.
28.11.2018 між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, на підставі якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 102267796 від 31.01.2020. У подальшому укладено додаткові угоди, якими продовжувався строк дії договору факторингу.
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 102267796 від 31.01.2020.
11.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 102267796 від 31.01.2020.
Кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за його користування не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом та просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» суму заборгованості в розмірі 26 899,61 грн, судові витрати у розмірі 2 662,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Процесуальні дії у справі.
28.01.2026 позовна заява надійшла до суду.
03.02.2026 судом отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача.
Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 04.02.2026 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено учасникам справи такі строки для подання заяв по суті справи: відповідачу - для подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня отримання цієї ухвали; відповідачу - для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження - не пізніше 15 днів з дня отримання цієї ухвали; позивачу - для подання відповіді на відзив - не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву на позов; відповідачу - для подання заперечень на відповідь на відзив - не пізніше 5 днів з дня отримання відповіді на відзив на позов.
Одночасно вказаною ухвалою постановлено витребувати у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) платіжну картку (платіжні картки) : • маска Карти: НОМЕР_5, • маска Карти: НОМЕР_2 ; факт зарахування коштів: • зарахування на платіжну Карту (маска Карти) НОМЕР_5; за період від 31.01.2020 до 05.02.2020 в сумі 10000,00 грн.; емітент Карти - АТ КБ "ПРИВАТБАНК"; • зарахування на платіжну Карту (маска Карти) НОМЕР_2; за період від 13.02.2020 до 18.02.2020 в сумі 1350,00 грн.; емітент Карти - АТ КБ "ПРИВАТБАНК"; - чи є/був номер телефону НОМЕР_3 фінансовим номером телефону за платіжною карткою (платіжними картками): • маска Карти: НОМЕР_5 • маска Карти: НОМЕР_2 .
У разі підтвердження зарахування коштів ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ): • зарахування на платіжну Карту (маска Карти) НОМЕР_5; за період від 31.01.2020 до 05.02.2020 в сумі 10000,00 грн.; емітент Карти - АТ КБ "ПРИВАТБАНК"; • зарахування на платіжну Карту (маска Карти) НОМЕР_2; за період від 13.02.2020 до 18.02.2020 в сумі 1350,00 грн.; емітент Карти - АТ КБ "ПРИВАТБАНК"; - витребувати інформацію у вигляді: • первинних документів бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію. У випадку неможливості надати вищезгадані первинні документи, надати інші, прирівняні до них (довідки/листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок - маска карти Позичальника); • повного номера рахунка (рахунків) що належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ): • маска Картки: НОМЕР_5 • маска Картки: НОМЕР_2.
Вищезазначена ухвала була надіслана сторонам таким чином: позивачу та його представнику - на електронну адресу та шляхом використання системи «Електронний суд», відповідачу за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1 .
Також цю ухвалу надіслано на адресу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» рекомендованим поштовим відправленням - для виконання в частині надання витребуваних судом доказів.
Згідно із наявним в справі рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення АТ «Укрпошта» відповідач вказану ухвалу судді отримав 10.02.2026.
Витребувані судом докази з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшли до суду 04.03.2026.
Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.
Позивач в позовній заяві просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Разом із позовною заявою подав клопотання про витребування у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відомостей щодо отримання відповідачем кредитних коштів.
Відповідач будь-яких заяв та клопотань не подав, правом подати відзив відповідач не скористався.
У зв`язку з цим, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Фактичні обставини, встановлені судом.
На підставі заявки відповідача від 31.01.2020 на отримання грошових коштів у кредит, 31.01.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір № 102267796, за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 10 000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно цього договору. Кредит надається строком на 25 (двадцять п`ять) днів від дати отримання кредиту позичальником.(п.1.2) На період строку, визначеного п. 1.2 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,84 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом. У разі настання умов, передбачених цим Договором, нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою припиняється, і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотка від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом. У такому випадку Позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною процентною ставкою та процентами, нарахованими за Базовою процентною ставкою за весь строк користування Кредитом (з дати отримання Кредиту до дати його фактичного повернення). 
Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було відправлено відповідачу на номер його мобільного телефону НОМЕР_4 , вказаний у заявці на отримання грошових коштів у кредит, 31.01.2020 в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Цього ж дня відбулось перерахування коштів позичальнику відповідно до договору.
Крім того, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 13.02.2020 укладено додаткову угоду до договору № 102267796 від 31.01.2020, згідно із якою сторони домовилися збільшити суму кредиту на 1350 грн з 13.02.2020 на строк дії вказаного договору.
Виконання первісним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів на загальну суму 11 350,00 грн відповідачеві підтверджується копіями платіжних доручень від 31.01.2020 та 13.02.2020 про перерахування коштів на рахунок відповідача ОСОБА_1 на суму 10 000,00 грн та 1 350,00 грн відповідно (а.с. 30), а також інформацією, наданою АТ КБ «Приват Банк» на виконання ухвали суду про витребування доказів. 
Із наданої позивачем виписки з особового рахунку за кредитним договором №102267796 від 31.01.2020 видно, що заборгованість відповідача станом на 26.12.2025 за кредитом становить 26 899,61 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить: 11 350,00 грн, прострочена заборгованість за процентами становить: 12 817,64 грн. Заборгованість за штрафними санкціями становить: 2 731,97.
Ця заборгованість відповідачем не погашена.
28.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (Фактор) було укладено Договір факторингу №28/1118-01.
Пунктом 2.1. Договору передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених Договором.
Відповідно до п. п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Таким чином, Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, як і виникнуть у Клієнта в майбутньому (майбутня вимога).
Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться: відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до п. 1.4. Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 «Борг» означає суми грошових коштів, належні до сплати Клієнту Боржниками за Кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати Клієнту за Кредитним договорами, які нараховані або можуть бути нараховані Клієнтом на день набуття цим Договором зобов`язальної сили.
У той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу встановлено, що Реєстр прав вимоги - означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором.
Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до Договору.
05.05.2020 на виконання п. 2.1. Договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» складено та підписано Реєстр прав вимоги №77, за яким передані (відступлені) права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 102267796 від 31.01.2020.
Ці обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи Витягом з Реєстру прав вимоги № 77 від 05.05.2020, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 (№ 3179).
На підтвердження факту укладення цього Реєстру та відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ «Таліон Плюс» первісним кредитором передані ТОВ «Таліон Плюс» документи, які підтверджують видачу кредиту відповідачу та долучені позивачем до позовної заяви.
Надана копія договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до Фактора - ТОВ «Таліон Плюс».
Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що Фактор (ТОВ «Таліон Плюс») має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс») укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1022677960 від 31.01.2020.
Вказані обставини підтверджуються Реєстром прав вимоги № 9 від 30.05.2023, складеного на виконання умов договору Факторингу на підтвердження передачі відступлених прав вимоги до боржників.
Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу №05/0820-01від 05.08.2020 Фактор (ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс») має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.
Копія договору факторингу №05/0820-01від 05.08.2020 також містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до Фактора - ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс».
11.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Позивачем (ТОВ «ФК «ЕЙС») укладено договір факторингу № 11/07/25-Е відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» відступлене право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1022677960 від 31.01.2020.
Відповідно до Реєстру боржників від 14.07.2025 до договору факторингу №11/07/25-Е позивачу передано право грошової вимоги до відповідача (запис №11776) в сумі 26 889,61 грн. за кредитним договором № 1022677960 від 31.01.2020.

Зміст спірних правовідносин.
Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.

Норми права, які застосовує суд.
За нормами ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно зі ст. 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (частина друга статті 1078 ЦК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 07.01.2026 у справі №727/2790/25 міститься правовий висновок, згідно із яким допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги;
наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу;
майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу;
у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки);
майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з кредитного договору.
Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Висновок суду.
Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що позивачем доведено факт укладення 31.01.2020 відповідачем кредитного договору № 102267796 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Доведеною також є обставина отримання ОСОБА_1 грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені кредитним договором. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, у передбачені строки кошти та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. Отже, зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання щодо сплати кредитних коштів не виконував, допустив заборгованість, тому наявні підстави для її стягнення у примусовому порядку.
Встановлені судом фактичні обставини та докази підтверджують, що позивач набув права вимоги до ОСОБА_1 , оскільки права вимоги передані (відступлені) від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у листопаді 2018 року, тобто перед укладенням кредитного договору та виникненням заборгованості, які позивач набув у липні 2025 року. Однак, сам факт укладення договору факторингу між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» в 2018 році не спростовує цих обставин, оскільки ним передбачено можливість відступлення прав вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з наявною в матеріалах справи випискою, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «ЕЙС» становить 26 899,61 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 11 350,00 грн, заборгованість за відсотками 12 817,64 грн, заборгованість за штрафними санкціями 2 731, 99 грн. Разом з тим, позивач просить стягнути суму заборгованості в сумі 24 167,64 грн., тобто, лише за тілом кредиту та відсотками.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, докази відсутності заборгованості ним суду не подані.
Водночас суд критично оцінює розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача по зазначеному вище договору в частині нарахованої суми заборгованості за процентами в розмірі 12817,64 грн з таких підстав.
Суд враховує те, що кредитним договором №102267796 від 31.01.2025 та додатковою угодою до цього договору від 13.02.2020 передбачено, що відповідачу кредит надано на 25 днів.
Однак, із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування відсотків за цим договором здійснювалось також після завершення 25-денного строку дії вказаного договору, до 05.05.2020 включно.
Водночас всупереч положенням ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів, а матеріали справи таких не містять, щодо пролонгації строків кредитування після спливу 25-денного максимального строку користування кредитом.
При цьому, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.
Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки щодо дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі №909/1411/13 від 13 жовтня 2021 року у справі №910/11177/20).
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Згідно із ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, враховуючи наведені вище положення кредитного договору та законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №102267796 від 31.01.2025 в розмірі 15898,35 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 11350,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 4548,35 грн, що обраховується за формулою 10000 грн (розмір кредиту до збільшення) : 100 х 12 (кількість днів користування кредитом) х 1,7% (базова процентна ставка, за кожен день користування кредитом від суми кредиту) + 11350 грн (розмір кредиту згідно із додатковою угодою) : 100 х 13 (кількість днів користування кредитом) х 1,7% (базова процентна ставка, за кожен день користування кредитом від суми кредиту).

Щодо розподілу судових витрат.
Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1751,42 грн, виходячи з обрахунку: 15898,35 грн (розмір задоволеного позову) х 2662,40 грн (розмір сплаченого позивачем судового збору): 24167,64 грн. (ціна пред`явленого позову).
У поданому позові ТОВ «ФК «ЕЙС» заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу у розмір 7 000,00 грн.
У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частинами 3-5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із долученими до позовної заяви копіями документів між ТОВ «ФК «ЕЙС» та Адвокатським бюро «Соломко та Партнери» укладено договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025.
Обсяг виконаних робіт зазначено в акті прийому-передачі наданих послуг №20/08/25-01 від 20.08.2025, згідно із яким ТОВ «ФК «ЕЙС» надано правову допомогу на загальну суму 7 000,00 грн. за загальний витрачений час 6 год.
Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 за Договором про надання правничої допомоги 20/08/25-01 від 20.08.2025, складання позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЙС» до позичальника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №102267796 від 31.01.2020: 2 год., вартість послуг 5 000,00 грн.; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №102267796 від 31.01.2020: 2 год., вартість послуг 1 000,00 грн.; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №102267796 від 31.01.2020 на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 : 1 год., вартість послуг 500,00 грн.; підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №102267796 від 31.01.2020, на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 : 1 год., вартість послуг 500,00 грн. Усього 6 год., вартість 7 000,00 грн. 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20).
Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частиною 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 виснувала, що у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
З урахуванням наведених норм права, обставин справи, обґрунтованості та реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, розміру наданої правової допомоги та адвокатських послуг, часом, витраченим на виконання робіт з надання правової допомоги (всього 6 год.), обсягом наданих адвокатських послуг, частковим задоволенням позовних вимог, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу на суму 7 000,00 грн, вимога про стягнення яких зазначена у позовній заяві, є завищеним.
За таких обставин, суд визнає доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн, як такий, що є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову та значенням справи для позивача.
Таким чином із ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог витрати на правничу допомогу в сумі 1973,40 грн (3000 грн : 100 х 65,78%).
Вказану суму суд вважає співмірною зі складністю справи та виконаними адвокатами роботами (наданими послугами).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 23, 76-81, 89, 95, 137, 141, 258-259, 263-265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити. частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Юрія Поправки, будинок № 6, кабінет 13, код ЄДРПОУ 42986956) заборгованість за кредитним договором №102267796 від 31.01.2020 у розмірі 15898 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто вісім) грн 35 коп., яка складається з заборгованості по тілу кредиту - 11 350 грн 00 коп., заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом - 4548 грн 35 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Юрія Поправки, будинок № 6, кабінет 13, код ЄДРПОУ 42986956) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1751 (одна тисяча сімсот п`ятдесят одна) грн 42 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1973 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят три) грн 40 коп. 
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники процесу:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», місцезнаходження: місто Київ, вулиця Юрія Поправки, будинок № 6, кабінет 13, код ЄДРПОУ 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 09.04.2026.

Суддя Н.П. Карнаух