ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/18745/25	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/350/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 
секретар - Дідух М.Є. 
з участю  ОСОБА_1 та його представника - адвоката Тиміцької С.М., представника ОСОБА_2 - адвоката Кметика Я.С.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 — адвоката Кметика Ярослава Степановича на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 січня 2026 року, постановлену суддею Ромазаном В.В. у справі №607/18745/25 за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2025 року за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, 

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2025 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 вересня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. 
14 листопада 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Кметик Я.С. звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2025 року, в якому просив скасувати вказаний судовий наказ та визнати дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами, оскільки при зверненні із заявою про видачу судового наказу він не повідомив суд про істотні обставини справи.
Заяву обґрунтовано тим, що після видачі судового наказу стали відомі істотні обставини, які не були і не могли бути відомі суду під час його ухвалення. Так, 10 липня 2025 року ОСОБА_1 без повідомлення матері вивіз сина з Іспанії до України та залишив його проживати зі своїми батьками у м. Тернополі, оскільки сам проходить військову службу за мобілізацією. Отже, фактично дитина не проживає з батьком і не перебуває на його утриманні.
Крім того, рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 16 червня 2021 року вже було вирішено питання про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання цієї ж дитини, і це рішення на даний час виконується. Таким чином, фактично виникла ситуація, коли існують два судові рішення про стягнення аліментів з обох батьків.
Також у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області відкрито провадження у справі про визначення місця проживання дитини.
Під час звернення за судовим наказом ОСОБА_1 не повідомив суд про зазначені обставини, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення. З огляду на те, що зазначені факти є нововиявленими обставинами, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, судовий наказ підлягає перегляду та скасуванню.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 січня 2026 року у задоволенні заяви відмовлено.
Судовий наказ, виданий 16 вересня 2025 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області залишено в силі.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Кметик Я.С. просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 08 січня 2025 року та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 16 вересня 2025 року. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, оскільки при зверненні із заявою про видачу судового наказу ОСОБА_1 не надав належних доказів фактичного проживання неповнолітнього сина разом із ним, подавши лише довідку про реєстрацію місця проживання, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства право на звернення із заявою про стягнення аліментів у наказному провадженні має той із батьків, з ким фактично проживає дитина. При цьому, на час видачі судового наказу ОСОБА_1 перебував на військовій службі за мобілізацією, у зв`язку з чим фактично не проживав разом із сином, а надані ним документи не підтверджують зазначених обставин.
Крім цього, рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 16 червня 2021 року з ОСОБА_1 вже стягуються аліменти на утримання цієї ж дитини на користь ОСОБА_2 , а тому видача судового наказу про стягнення аліментів у зворотному напрямку є безпідставною. 
Зазначені обставини не були повідомлені суду під час вирішення питання про видачу судового наказу, що призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення.
У відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Тиміцька С.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. Вказує, що до матеріалів справи було подано витяги з реєстру територіальної громади, які підтверджують реєстрацію місця проживання батька та дитини за однією адресою, що свідчить про відсутність підстав для сумніву у факті їх проживання за вказаним місцем. Призов ОСОБА_1 на військову службу не може свідчити про відсутність спільного проживання з дитиною, оскільки цей факт лише підтверджує мобілізацію особи та не спростовує інших доказів у справі. Крім цього, станом на час подання відзиву ОСОБА_1 звільнений з військової служби за станом здоров`я та здійснює повне матеріальне забезпечення неповнолітнього сина. 
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Кметика Я.С., який доводи апеляційної скарги підтримав, ОСОБА_1 та його представника - адвоката Тиміцьку С.М., які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Обставини справи.
16 вересня 2025 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області винесено судовий наказ №607/18745/25 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини: сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі (однієї чверті) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 вересня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Підставою для видачі зазначеного судового наказу, як свідчать матеріали справи, були: заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; Витяг з реєстру територіальної громади про реєстрацію місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за місцем реєстрації та проживання заявника (батька) ОСОБА_1 , рішення Яворівського районного суду Львівської області від 28 вересня 2021 року у справі №600/216/15 про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , копія Акту обстеження умов проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , а також довідки №303 від 7 серпня 2025 року, про те, що ОСОБА_3 дійсно навчається у 9-му класі Тернопільської ЗОШ І-ІІІ ступенів №16 ім. В.Левицького Тернопільської міської ради.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Частиною першою статті 170 ЦПК України визначено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно із частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
Частиною першою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 919/11027/18, провадження № 12-7звг22, пункт 5.3).
Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18, пункт 26).
Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, доказ, який підтверджує обставини, що виникли після рішення, або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 9901/819/18, провадження № 11-430заі20, пункт 6.38).
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання. У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі наявність у національних законодавствах процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не суперечить праву на справедливий судовий розгляд та принципу правової визначеності, якщо зазначений вид перегляду використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти росії», від 06 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2).
Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами має бути використана у спосіб, сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2021 року у справі № 461/1229/20, провадження № 61-15179св20).
Ключовим для розуміння природи зазначеного виду перегляду судових рішень є тлумачення поняття «нововиявлені обставини». ЄСПЛ зауважує, що процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що віднайдено докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи.
Системний аналіз практики ЄСПЛ щодо перегляду судових рішень дозволяє зробити висновок, що нововиявленими обставинами можуть бути визнані обставини, які: а) існували під час розгляду справи судом; б) не були відомими суду та учасникам справи під час розгляду справи судом; в) мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (рішення ЄСПЛ від 26 червня 2018 року у справі «Industrial Financial Consortium Investment Metallurgical Union проти України», від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).
Враховуючи викладене, як за чинним процесуальним законодавством, так і за сталою практикою ЄСПЛ, до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.
Визначені законодавчо як нововиявлені, ці обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Такі обставини мають бути відповідним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Отже, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає існування доказу або факту, який має значення для з`ясування обставин справи, раніше не був відомий, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18, провадження № 12-7звг22).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що обставини, на які посилається ОСОБА_2 , не є нововиявленими обставинами в розумінні положень пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.
У випадку незгоди з судовим наказом боржник вправі захистити своє право шляхом подачі позову про зменшення розміру аліментів (припинення стягнення, тощо) (частина сьома статті 170 ЦПК України).
Наведені у скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про наявність передбачених законом нововиявлених обставин.
За змістом поданої заяви ОСОБА_2 фактично оспорює обставини, покладені в основу видачі судового наказу, та надані заявником докази, що свідчить про намагання домогтися повторного розгляду справи, а не про наявність нововиявлених обставин у розумінні статті 423 ЦПК України.
Посилання на проходження ОСОБА_1 військової служби не є нововиявленою обставиною, оскільки саме по собі не спростовує встановленого судом факту перебування дитини на його утриманні та не виключає виконання ним батьківських обов`язків.
Твердження про вивезення дитини з-за кордону та проживання її не з батьком, а з іншими особами, стосуються спору щодо місця проживання дитини та порядку її утримання, який підлягає вирішенню в позовному провадженні.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на момент виникнення спірних правовідносин неповнолітній ОСОБА_3 досяг віку, з якого відповідно до частини другої статті 29 ЦК України має право самостійно визначати своє місце проживання. Надані у справі докази, зокрема інформація органу опіки та піклування, свідчать про те, що дитина добровільно виявила бажання проживати разом із батьком та продовжити навчання за місцем його проживання.
За таких обставин, доводи про відсутність волевиявлення дитини або примусовість зміни місця проживання не підтверджені належними доказами та зводяться до суб`єктивного заперечення встановлених судом обставин.
Наявність судового наказу Яворівського районного суду Львівської області від 16 червня 2021 року також не свідчить про існування нововиявлених обставин, оскільки не усуває обов`язку кожного з батьків утримувати дитину та не позбавляє права того з батьків, на утриманні якого вона перебуває, на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів.
Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні із заявою про видачу судового наказу були подані належні докази, які свідчили про проживання дитини за місцем проживання батька та її навчання у відповідному навчальному закладі, що було достатнім для висновку про наявність підстав для видачі судового наказу.
Суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 — адвоката Кметика Ярослава Степановича— залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 січня 2026 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 24 березня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Гірський Б.О.

Костів О.З.