02.04.2026 
Справа №721/247/23
 
Провадження 2/721/4/2026

 
Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Путильський районний суд Чернівецької області в складі:
Головуючого – судді:     Проскурняка С.П. 
за участю секретаря:    Помазан М.В.
позивачки:       ОСОБА_1 
представника позивачки:     ОСОБА_2 
представника відповідача:     ОСОБА_3 
представника третьої особи:   Угляр Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Путила Вижницького району Чернівецької області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Косівської міської ради Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Косівської міської ради Івано-Франківської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Косівської міської ради Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав. 
В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем перебували у цивільному (незареєстрованому) шлюбі з жовтня 2013 по березень 2014 року. За час спільного проживання у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження сина відповідач абсолютно не підтримував із нею стосунки та надалі шлюбні відносини між ними припинилися. Відповідач не цікавився життям та вихованням спільної дитини та не брав участі в утриманні дитини.
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09.07.2014 року у справі № 347/1121/14-ц присуджено на користь ОСОБА_1 стягувати з ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі по 600 (шістсот) грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
На підставі вищевказаного рішення, Путильським відділом державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 44495158 від 21.08.2014.
Упродовж усього часу з 2015 року відповідач не мав наміру опікуватись сином, брати участь у його вихованні, матеріальної підтримки не надавав, не відвідував його. Дитина не знає свого батька та не отримує від нього уваги, любові та турботи. ОСОБА_4 жодним чином не намагався змінити своє ставлення до дитини та визнати свою вину в ухиленні від виконання батьківських обов`язків. У зв`язку з цим вона не вважає його гідним статусу батька, що в майбутньому може негативно відобразитися на правах та інтересах дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення батьком від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.
У зв`язку з вищевикладеним, просить суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В свою чергу ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Косівської міської ради Івано-Франківської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини.
В зустрічному позові вказує, що він перебував у цивільному (незареєстрованому) шлюбі з ОСОБА_1 з жовтня 2013 року по березень 2014 року. У шлюбі у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Одразу після народження сина у ОСОБА_1 почалися напади агресії щодо нього з будь якого приводу. Між ними почались непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина. Його намагання мирним шляхом врегулювати спір призводять лише до нових конфліктів, так як вона не бажає його присутності та штучно створює перешкоди у спілкуванні з сином.
Весь цей час позивач намагався налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати всім необхідним. Навіть тепер, отримавши позовну заяві він намагався врегулювати це питання без звернення до суду, однак, марно. ОСОБА_1 продовжує здійснювати перешкоди і не бажає мирно вирішити дане питання. Окрім того, ще безпідставно звинувачує його у невиконанні ним його батьківських обов`язків. Вона спеціально приховує, що у сина є батько, який його любить та хоче спілкуватися із ним, тим самим травмує психіку дитини.
З врахуванням уточнених позовних вимог просить суд зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_4 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні зі своїм сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановити ОСОБА_4 такі способи участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- перші та треті вихідні дні місяця з 10 години суботи до 16 години неділі, спільний відпочинок у літній період протягом 14 днів (час та місце проведення узгоджувати з ОСОБА_1 ) та в день народження дитини в присутності ОСОБА_4 , за раніше узгодженим планом святкування дня народження дитини;
- надати можливість ОСОБА_4 забирати дитину з дому або школи в дні побачень особисто;
- необмежене спілкування з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином.
Ухвалою Путильського районного суду від 09.08.2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Косівської міської ради Івано-Франківської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Косівської міської ради Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав.
19.05.2023 року від представника відповідача ОСОБА_3 за первісним позовом надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 у якому вважає даний позов безпідставним, оскільки, позивачка своїми діями створила такі умови, що дитина не знає свого батька і безпідставно звинувачує у цьому відповідача, тим самим наносячи психологічну травму для дитини, що є порушенням з боку закону. ОСОБА_4 не знав, як правильно врегулювати дане питання і не звертався до суду, тому, наразі виникла необхідність у зверненні до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод у спілкуванні із дитиною та встановлення графіку спілкування батька з дитиною. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
06.06.2023 року від позивача за первісним позовом ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив представника відповідача ОСОБА_3 , в якій зазначила, що відзив на позовну заяву є безпідставним, оскільки в ньому не наведено жодних доказів, що підтверджували б бажання ОСОБА_4 брати участь у вихованні сина - ОСОБА_5 , а також будь-яких фактів перешкоджання мною у здійснені батьківських прав та обов`язків.
13.06.2023 року від відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_4 в якому зазначила, що позовні вимоги, викладені у зустрічній позовній заяві вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав: у зустрічній позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 чинила перешкоди у спілкуванні батька з сином, з чим вона категорично не погоджується. ОСОБА_4 стверджує, що не звертався до спеціальних органів та служб «щоб не завдати психологічної травми для сина» і вирішив, що при його повній відсутності в житті дитини в сина травми не буде. З моменту народження дитини і до цього часу ОСОБА_4 не намагався стати більше, ніж лише біологічним батьком для дитини. Він не робив спроб мирним шляхом налагодити контакт зі своїм сином, якому вже дев`ять років і він розуміє, що батькові не потрібен. Тому вона не вважає його гідним батьком для дитини, син дуже засмучений, що тато не був присутній в його житті та зараз навіть не хоче про нього чути. Якщо б перешкоди у спілкуванні з дитиною справді були, то вважаю, що люблячий батько якнайшвидше намагався б їх усунути, не чекаючи десятого року життя сина. Лише коли ОСОБА_4 зрозумів, що при позбавленні батьківських прав він буде позбавлений і права па відстрочку від мобілізації, відповідно до ст. 23 ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» його раптом став цікавити його син. Таким чином, наявність перешкод у спілкуванні з дитиною не доводиться жодними доказами, відповідно, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, тому підстав для їх задоволення немає.
27.06.2023 року від представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 надійшов відповідь на відзив відповідачки ОСОБА_1 , в якій зазначив, що в даному відзиві на позовну заяву, відповідач перекручує факти, які викладені в позові та наводить ряд підстав, на підставі яких суд мав би відмовити ОСОБА_4 у позові, тому із даними фактами та доводами, він не погоджується та повністю їх заперечує.
В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили суд позов задовольнити. Щодо зустрічних вимог заперечували щодо їх задоволення з підстав викладених у відзиві на позов.
Відповідач та його представник первісні позовні вимоги не визнали та надали пояснення аналогічні відзиву на позов, просили суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Зустрічні позовні вимоги підтримали, просили суд його задовольнити, судові витрати по справі просили не стягувати з ОСОБА_1 , оскільки стягнення даних витрат вплине на матеріальне становище малолітнього ОСОБА_5 .
Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позовних вимоги ОСОБА_1 . Також просив суд в задоволенні зустрічних вимог відмовити.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що з ОСОБА_4 вони знайомі протягом тривалого часу так як навчались в одному класі. В 2022 році на прохання ОСОБА_4 він відвіз останнього в село де проживає ОСОБА_7 з метою побачити свого сина. Коли вони приїхали ОСОБА_8 відмовила ОСОБА_9 у зустрічі з сином. В 2022 році він двічі віз ОСОБА_4 до ОСОБА_8 , але так і не побачив сина.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_11 . Її чоловік намагався неодноразово побачити свого сина ОСОБА_12 , але його колишня дружина відмовляла йому в даному проханні.
Аналогічні покази в судовому засіданні надали свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона працює медичним працівником в Спеціалізованому спеціальному санаторії "Косів". Так до неї звернулась з проханням ОСОБА_1 щоб вона супроводжувала її та неповнолітнього ОСОБА_12 до м. Чернівці, для проведення експертизи. Коли вони перебували в експертному закладі, батько ОСОБА_12 також був присутній, він відносився до сина як до незнайомої дитини, не спілкувався з ним, хоча ОСОБА_12 зацікавився своїм батьком та все робив для того щоб познайомитись з ним. 
Щодо первісних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Косівської міської ради Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Як вбачається з матеріалів справи позивач та її представник в супереч вимогам ст.81 ЦПК України не надали суду докази на підтвердження своїх доводів щодо вимог про позбавлення батьківських прав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у цивільному шлюбі з жовтня 2013 по березень 2014 року, даний факт сторонами в судовому засіданні визнано. 
За час спільного проживання у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні /Т.1 а.с.11/. 
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09.07.2014 року стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі по 600грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття /Т.1 а.с.16/.
Органу опіки та піклування виконавчого комітету Косівської міської ради, видав висновок який затверджений рішенням виконавчого комітету Косівської міської ради Івано-Франківської області від 28.06.2023 року за №91, згідно якого вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , відносно малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 /Т.1 а.с.232,233/.
Суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав суд виходить з наступного.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 12 Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону).
Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Відповідно до статей 150, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Частиною 1 статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE), заява № 10383/09, пункт 100, ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (SAVINY V. UKRAINE), заява № 39948/06, пункт 51).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг вказувати про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (HUNT c. UKRAINE), заява № 31111/04, пункти 57, 58).
Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною.
Отже, з огляду на приписи пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли батьки свідомо та умисно не здійснюють батьківських прав та ухиляються від їх виконання.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки. Позбавлення батьківських прав позбавляє батька/матір спільного родинного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання.
Реалізація взаємного спілкування між матір`ю чи батьком і дитиною становить засадову складову сімейного життя у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Позбавлення батьківських прав скасовує зв`язок одного з батьків з дитиною і позбавляє його всіх батьківських прав щодо неї, у тому числі права на контакт. Поділ сім`ї є дуже серйозним втручанням (рішення ЄСПЛ від 18 червня 2019 року у справі «Хаддад проти Іспанії» (HADDAD V. SPAIN), заява № 16572/17, пункт 54).
Позбавлення особи батьківських прав є особливо далекосяжним заходом, який позбавляє одного з батьків сімейного життя з дитиною, і не відповідає меті їх возз`єднання. Ця сфера особливо потребує захисту від свавільного втручання (рішення ЄСПЛ від 08 січня 2013 року у справі «S.S. проти Словенії» (S.S. v. SLOVENIA), заява № 40938/16, пункт 96).
Позбавлення одного з батьків батьківських прав щодо дітей є втручання у його право на повагу до сімейного життя, гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням, якщо воно не здійснюється «відповідно до закону», не переслідує одну із законних цілей згідно з пунктом 2 статті 8 і може вважатися необхідним у демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 2015 року у справі «Йованович проти Швеції» (JOVANOVIC V. SWEDEN), заява № 10592/12, пункт 74, від 08 січня 2013 року у справі «С. С. проти Словенії» (S.S. v. SLOVENIA), заява № 40938/16, пункт 79).
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
При цьому, принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Звертаючись до суду з позовними вимогами про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина, позивач як на правову підставу позову посилається на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, фактичні підстави позову - ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, що полягає у тому, що відповідач тривалий час, а саме з березня 2014 року, не цікавиться життям дитини, матеріально не забезпечує.
У постанові Верховного Суду від 04 квітня 2024 року № 553/449/20 вказано, що «очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини».
Під час розгляду даної справи суд не вбачає існування вказаних ризиків. Простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав.
Під час розгляду справи судом не встановлено, що батько не відповідає вимогам, необхідним для виховання свого сина, або що він коли-небудь заподіював шкоду останньому, становив загрозу для здоров`я та розвитку дитини, або що спілкування із батьком могло порушити відповідні права дитини, не встановлені інші виняткові обставини, які могли б виправдати позбавлення дитини можливості зберегти зв`язок зі своїм біологічним батьком. 
Судом також враховано те, що відповідач ОСОБА_4 проживає окремо на великій відстані, можливість його участі у вихованні сина є обмеженою, з огляду на те, що між ним та позивачем ОСОБА_1 склалися неприязні стосунки. Натомість, про бажання відповідача за первісним позовом спілкуватися з сином свідчить його звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Однак, як зазначено в ч.6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Так, даний висновок робиться на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками та вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав.
Вище досліджений висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, який носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.
Отже даний висновок є однобічним, має рекомендаційний характер для суду, ґрунтується лише на доводах однієї сторони – матері дитини, при цьому викладені в ньому факти нічим не підтверджені, також не було взято до уваги пояснення ОСОБА_4 , який зазначив, що хоче бачитись з сином, раніше не бачився, оскільки мати дитини не дозволяла йому. Заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Комісією не взято до уваги пояснення батька, а тому відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд не погоджується з даним висновком.
Таким чином, враховуючи бажання відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 спілкуватися з сином та приймати участь у його вихованні, співставляючи інтереси окремої особи, в право якої здійснюється втручання, суспільні інтереси та інтереси дитини, суд дійшов висновку про те, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини і невжиття такої процедури створює умови для дитини та батька для належного спілкування і розвитку дитини, тобто позовна вимога про позбавлення батьківських прав є необґрунтована та така, що не підлягає задоволенню.
Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні суд зазначає наступне.
Як вище встановлено судом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у цивільному шлюбі з жовтня 2013 по березень 2014 року. За час спільного проживання у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. 
Відповідно до висновку експерта Чернівецького НДЕКЦ за результатами проведення судової психологічної експертизи від 24.02.2025 року за №СЕ-19/126-24/651-ПС, встановлено, що:
"1. Сімейна ситуація та індивідуально-психологічні особливості матері ОСОБА_1 , а саме: високий рівень домагань та мотивації досягнення, емотивність, дратівливість, образливість, впертість, уражене самолюбство, порушення рівноваги у відносинах із оточуючими, зосередженість на своїх проблемах; високий рівень домагань, активність, домінування; сміливість, практичність, незалежність, честолюбність, дотримання власної точки зору, відповідальність; організованість, раціональність, протистояння змінам, добрий контроль власних емоцій та поведінки, розуміння соціальних вимог, турбота про власну соціальну репутацію; особливості її виховної поведінки, а саме: любляче та турботливе ставлення, прояви гіперопіки, прояви власницького ставлення, демократичний стиль виховання, наявність проявів авторитарного стилю виховання, не перешкоджають розумовому та психічному розвитку дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На момент дослідження рівень розумового розвитку відповідає віковій нормі дитини ОСОБА_5 , рівень психічного розвитку є нормотиповим для дитини ОСОБА_5 .
Разом із тим, виявлені під час психодіагностичного дослідження дитини ОСОБА_5 підвищена емотивність, риси емоційної незрілості, труднощі соціальної адаптації, стан стресу та фрустрації, потреба більшої емоційної причетності та більшої самостійності, вказують на відсутність відчуття психологічного благополуччя дитиною ОСОБА_5 , що може свідчити про невідповідність виховної позиції та індивідуально-психологічних особливостей того з батьків, з ким проживає дитина, індивідуально-психологічним особливостям та базовим соціально-психологічним потребам дитини ОСОБА_5 .
Відсутність знайомства та спілкування дитини ОСОБА_5 з біологічним батьком ОСОБА_4 обмежує повноцінний психологічний та особистісний розвиток дитини, впливає на його емоційний, психічний стан та відчуття дитиною ОСОБА_5 психологічного благополуччя.
2. Умови виховання матері ОСОБА_1 , а саме: любляче та турботливе ставлення, прояви гіперопіки, прояви власницького ставлення, демократичний стиль виховання, наявність проявів авторитарного стилю виховання, враховуючи індивідуально психологічні особливості дитини ОСОБА_5 : середньо-слабкий тип нервової системи, лабільність нервових процесів, підвищена вразливість, ранимість, мрійливість, схильність до мистецьких видів діяльності, уникнення рамок режимних видів діяльності, висока самооцінка, високий рівень домагань, середній рівень самовладання, помірна тривожність, в подальшому можуть стимулювати у дитини ОСОБА_5 достатній розвиток пізнавальних процесів (сприймання, пам`яті, уяви, мислення), процесів психічної регуляції (мотивації, цілепокладангія, прийняття рішень, контролю), разом із тим можливе перешкоджання емоційної зрілості, труднощі соціальної адаптації, затримка психічного та особистісного розвитку дитини ОСОБА_5 .
Умови виховання, а саме любляче та турботливе ставлення, демократичний стиль виховання, та індивідуально-психологічні особливості батька ОСОБА_4 : стриманість, небагатослівність, схильність до самоаналізу, серйозне ставлення до життя, вимогливість до себе, відповідальність, прагнення виконувати моральні вимоги та соціальні нормативи поведінки, вразливість, тривожність, потреба в розумінні, підтримці, теплих відносинах, враховуючи індивідуально психологічні особливості дитини ОСОБА_5 : середньо-слабкий тип нервової системи, лабільність нервових процесів, підвищена вразливість, ранимість, мрійливість, схильність до мистецьких видів діяльності, уникнення рамок режимних видів діяльності, висока самооцінка, високий рівень домагань, середній рівень самовладання, помірна тривожність, можуть сприяти в подальшому розвитку емоційної зрілості, соціальної адаптації, психічного та особистісного розвитку дитини ОСОБА_5 .
3. Враховуючи природну вікову підпорядкованість, сугестивність, орієнтацію на думку значимого оточення, думка дитини ОСОБА_5 при його залученні до батьківського конфлікту не є повністю самостійною та переважно визначається установками значимих дорослих, з якими разом проживає дитина, а саме установками матері ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_1 має високий ступінь впливу на дитину ОСОБА_5 . Дитина ОСОБА_5 у висловлюванні про сімейну ситуацію та ставлення до біологічного батька ОСОБА_4 відтворює позицію матері ОСОБА_1 " /Т.1 а.с.201-217/.
Згідно психологічної характеристики психоемоційного стану та сімейних відносин ОСОБА_5 , що проведено ТОВ Центр психологічної допомоги дітям "Серденько" рекомендовано:
1. Підтримувати та посилювати позитивні стосунки з найближчими дорослими — мамою, ОСОБА_16 , бабусею та дідусем. ОСОБА_17 і зміцнювати контакт із ОСОБА_16 як важливою чоловічою фігурою. Варто розвивати традиції спільного дозвілля (ігри, хобі, прогулянки), щоб цей зв`язок надалі залишався міцним і теплим.
2. Уникати тиску або примусу до теми біологічного батька. Важливо, аби хлопчик почувався в безпеці, знаючи, що його вибір (емоційного відторгнення) поважають і приймають. Коли хлопчик виявить бажання поговорити про біологічного батька — створити безпечний простір для обговорення почуттів щодо теми через бесіди, довірливу атмосферу чи арт- терапію.

3. Забезпечити можливість відкритого емоційного висловлення. Підтримувати ОСОБА_12 в розпізнаванні та вербалізації своїх емоцій, особливо в темах, які викликають напругу (наприклад, школа, конфлікти з однолітками).
4. Підтримувати впевненість у собі через підкреслення досягнень. Заохочення
від батьків і вчителів у тих сферах, де ОСОБА_12 почувається сильним
(наприклад;, математика, катання на велосипеді, віртуальні ігри), посилює
його самооцінку.
5. Надати можливість соціальної взаємодії в комфортному темпі. ОСОБА_12 має схильність до внутрішньої зосередженості, тому варто стимулювати
ненав`язливу соціалізацію через гуртки або спільну діяльність із
ровесниками.
6. Заохочувати розвиток особистої автономії та самостійності (наприклад, через побутові завдання, хобі). Сприяти поступовій емоційній сепарації ОСОБА_12 через підтримку його незалежності та особистісного вибору — надавати йому більше простору для самостійних рішень (у навчанні, дозвіллі, виборі захоплень), вислуховувати його думку та дозволяти робити власні висновки.
7. Важливо зберігати теплий емоційний контакт із дорослими, щоб сепарація не
викликала почуття провини чи страху втратити зв`язок, а відбувалась
природно і в атмосфері довіри та прийняття.
Рекомендовано психологічний супровід із фокусом на формування емоційної стійкості, безпечного простору, зниження внутрішнього напруження та емоційного контролю для вираження почуттів та підтримки стосунків із важливими дорослими (мама, ОСОБА_16 ) /Т.2 а.с.48-52/.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).
Стаття 55 Конституції України проголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 124 Конституції України визначено, що делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.
Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист. Частину другу статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (Рішення Конституційного Суду № 9-зп від 25.12.1997).
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у ї вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
За приписами ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, які розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків право на їх піклування.
У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М.С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
В силу частин 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Частинами 2, 3 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини 1, 2 статті 159 СК України).
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного виливу на нормальний розвиток дитини.
З урахуванням обставин, встановлених судом під час розгляду справи, наявні підстави вважати, що відповідачка за зустрічним позовом чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з сином, а тому суд вважає, що необхідно відновити порушенні права ОСОБА_4 , шляхом задоволення позовної вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.
З урахуванням того, що сторонами не погоджено способи участі позивача за зустрічним позовом у вихованні сина (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення порядку участі позивача за зустрічним позовом у спілкуванні та у вихованні сина.
При цьому, встановлюючи порядок побачень батька з дитиною, суд враховує інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, та бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином, тому дійшов висновку про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень батька з дитиною, оскільки таке право батька є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам. Протилежного відповідачем суду не доведено.
З урахуванням наведеного, оскільки позивач та відповідач мають рівні права щодо виховання та розвитку свого сина, позивач за зустрічним позовом має бажання приймати участь у його вихованні, а спілкування між позивачем та його сином не перешкоджають нормальному розвитку дитини, зважаючи на вік дитини (12 років), ставлення дитини до батька, який з народження не спілкувався з ним, дотримуючись режиму навчання, харчування, розвитку, відпочинку та стану здоров`я дитини, суд приходить до висновку, що слід встановити наступний порядок участі позивача за зустрічним позовом у вихованні дитини, а саме:
- з метою налагодження емоційного зв`язку між батьком ОСОБА_4 та дитиною ОСОБА_5 суд встановлює перехідний період, упродовж якого провести перші чотири зустрічі батька з дитиною кожної суботи з 12-00 год. до 14-00 год. у присутності матері дитини в місцях, узгоджених обома батьками дитини (відвідування парків відпочинку, рекреаційних зон, торгово-розважальних центрів, кафе, ресторанів, театрів, кінотеатрів);
- протягом наступних трьох місяців після перших чотирьох зустрічей батька з дитиною у присутності матері, у першу та третю суботу кожного місяця з 11-00 год. до 17-00 год. та першу та третю неділю кожного місяця з 11-00 год. до 17-00 год. без присутності матері дитини, у місцях, які визначає батько дитини самостійно з урахуванням побажань та інтересів дитини (відвідування парків відпочинку, рекреаційних зон, торгово-розважальних центрів, кафе, ресторанів, театрів, кінотеатрів), за територіальним місцем проживання (перебування) дитини (населеному пункті місця проживання дитини з матір`ю);
- після закінчення перехідного періоду кожного першого та третього тижня місяця, починаючи з 10-00 год. суботи до 16-00 год. неділі (у дні, коли відсутнє навчання у школі) без присутності матері, за місцем проживання (перебування) батька, з урахуванням побажань та інтересів дитини;
- після закінчення перехідного періоду щорічно під час літніх канікул протягом чотирнадцяти календарних днів поспіль за місцем проживання батька без присутності матері, за погодженням з матір`ю дитини ОСОБА_1 календарних дат, з обов`язковим поверненням дитини за місцем її проживання з матір`ю, з можливістю у цей період сумісного відпочинку/оздоровлення дитини і батька без присутності матері на території України, за погодженням з дитиною щодо виду відпочинку. Напрямок, умови поїздки та умови проживання під час подорожей з батьком дитини ОСОБА_4 під час літніх канікул попередньо мають бути повідомлені матері дитини ОСОБА_1 за один місяць до канікул;
- після закінчення перехідного періоду кожного непарного року для святкування дня народження дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 14-00 год. до 17-00 год. без присутності матері дитини, з обов`язковим поверненням дитини за місцем її проживання з матір`ю, в місцях, які визначає батько дитини самостійно з урахуванням побажань та інтересів дитини, з можливістю перебування за місцем проживання (перебування) батька; саме такий порядок святкування дня народження дитини не призведе до усунення матері дитини від його святкування;
- безперешкодне щоденне спілкування батька ОСОБА_4 з сином ОСОБА_5 особисто без обмежень в часі за допомогою мобільного, інтернет- та телефонного зв`язку зі збереженням звичного для дитини режиму та з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини, зобов`язавши мати дитини ОСОБА_1 повідомляти батька ОСОБА_4 про номери, зміну номерів засобів телефонного зв`язку, контактних даних, зокрема у мережі Інтернет, дитини ОСОБА_5 .
Таким чином, саме такий спосіб участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним, на переконання суду, у повній мірі відповідатиме інтересам дитини та достатнім чином забезпечить участь позивача за зустрічним позовом у процесі виховання сина.
З огляду на викладене зустрічний позов підлягає частковому задоволенню.
Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Враховуючи те, що в задоволенні первісного позову відмовлено, а тому підстав для стягнення судових витрат з відповідача немає.
Враховуючи позицію представника ОСОБА_4 щодо відмови у стягненні судових витрат з ОСОБА_1 , а тому суд вважає дані витрати не потрібно стягувати.
На підставі наведеного та керуючись, ст.ст. 4-6,12,13,76-81,95,141,265,353-355 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Косівської міської ради Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Косівської міської ради Івано-Франківської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_4 брати участь у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
З метою налагодження емоційного зв`язку між батьком ОСОБА_4 та дитиною ОСОБА_5 суд встановлює перехідний період, упродовж якого провести перші чотири зустрічі батька з дитиною кожної суботи з 12-00 год. до 14-00 год. у присутності матері дитини в місцях, узгоджених обома батьками дитини (відвідування парків відпочинку, рекреаційних зон, торгово-розважальних центрів, кафе, ресторанів, театрів, кінотеатрів);
- протягом наступних трьох місяців після перших чотирьох зустрічей батька з дитиною у присутності матері, у першу та третю суботу кожного місяця з 11-00 год. до 17-00 год. та першу та третю неділю кожного місяця з 11-00 год. до 17-00 год. без присутності матері дитини, у місцях, які визначає батько дитини самостійно з урахуванням побажань та інтересів дитини (відвідування парків відпочинку, рекреаційних зон, торгово-розважальних центрів, кафе, ресторанів, театрів, кінотеатрів), за територіальним місцем проживання (перебування) дитини (населеному пункті місця проживання дитини з матір`ю);
- після закінчення перехідного періоду кожного першого та третього тижня місяця, починаючи з 10-00 год. суботи до 16-00 год. неділі (у дні, коли відсутнє навчання у школі) без присутності матері, за місцем проживання (перебування) батька, з урахуванням побажань та інтересів дитини;
- після закінчення перехідного періоду щорічно під час літніх канікул протягом чотирнадцяти календарних днів поспіль за місцем проживання батька без присутності матері, за погодженням з матір`ю дитини ОСОБА_1 календарних дат, з обов`язковим поверненням дитини за місцем її проживання з матір`ю, з можливістю у цей період сумісного відпочинку/оздоровлення дитини і батька без присутності матері на території України, за погодженням з дитиною щодо виду відпочинку. Напрямок, умови поїздки та умови проживання під час подорожей з батьком дитини ОСОБА_4 під час літніх канікул попередньо мають бути повідомлені матері дитини ОСОБА_1 за один місяць до канікул;
- після закінчення перехідного періоду кожного непарного року для святкування дня народження дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 14-00 год. до 17-00 год. без присутності матері дитини, з обов`язковим поверненням дитини за місцем її проживання з матір`ю, в місцях, які визначає батько дитини самостійно з урахуванням побажань та інтересів дитини, з можливістю перебування за місцем проживання (перебування) батька;
- безперешкодне щоденне спілкування батька ОСОБА_4 . з сином ОСОБА_5 особисто без обмежень в часі за допомогою мобільного, інтернет- та телефонного зв`язку зі збереженням звичного для дитини режиму та з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини, зобов`язавши мати дитини ОСОБА_1 повідомляти батька ОСОБА_4 про номери, зміну номерів засобів телефонного зв`язку, контактних даних, зокрема у мережі Інтернет, дитини ОСОБА_5 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , Інд.код: НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 ;
Відповідач: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , Інд.код.: НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_3 ;
Третя особа: Орган опіки і піклування Косівської міської ради Івано-Франківської області, 78601, м. Косів, м-н. Незалежності, 11, Косівського району, Івано-Франківської області. 

Суддя:       Сергій ПРОСКУРНЯК