Справа № 344/740/26 
Провадження № 2/344/2884/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого-судді Домбровської Г.В.,
секретаря Катрич М.-Т.Т.

за участі Позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , Відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ,-

В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 (надалі Позивач) в особі уповноваженого представника звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 (надалі Відповідач), в якому просить стягувати з ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на обох дітей, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з дати подання позову.
Позовні вимоги мотивовано тим, що Відповідачем не надається в належному розмірі в добровільному порядку матеріальна допомога на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із матір`ю.
Оскільки утримання дітей такого віку потребує значних коштів, а сторони не можуть домовитися та досягти згоди з приводу матеріального утримання дітей, між ними існує спір з приводу участі батька в їх утриманні, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним цивільним позовом.
В судовому засіданні Позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.
Представником відповідача подано Відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначила, що Відповідач частково визнає позовні вимоги, а саме просить стягувати із нього на утримання неповнолітніх дітей 1/10 його доходу щомісяця (що становитиме приблизно 21 000,00 грн.), оскільки саме така частка, на його думку, є достатньою для належного матеріального забезпечення всіх потреб двох дітей, зважаючи також на аналогічний обов`язок матері дітей утримувати їх матеріально. Звертає увагу на те, що він добровільно щомісяця надає дружині 20 000,00 грн. готівкою для забезпечення потреб дітей, а також бере участь у додаткових витратах на дітей.
В судовому засіданні Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, просили визначити розмір аліментів у 1/10 частки доходу Відповідача. Також Відповідач повідомив суду, що після розлучення з дружиною він покинув їх місце проживання та орендує окреме житло.
Представники сторін також скористалися правом на подання відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив та письмових пояснень сторони Позивача.
Заслухавши пояснення Позивача та її представника, Відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2014 року, у якому народилися діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як повідомили сторони в судовому засіданні, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/15389/25 шлюб між сторонами розірвано. Станом на даний час рішення суду не набрало законної сили.
Посилаючись на те, що сторони не можуть домовитися та досягти згоди з приводу матеріального утримання дітей, між ними існує спір з приводу участі батька в їх утриманні, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним цивільним позовом про стягнення аліментів.
Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).
Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ).
Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України).
Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку.
Як зазначила в позовній заяві Позивач, станом на сьогоднішній день неповнолітні діти проживають разом з нею, перебувають на її утриманні, в той же час Відповідач, як батько дитини, належної, на її думку, участі у їх утриманні не приймає.
Враховуючи вищевикладене, та те, що Відповідач є працездатним чоловіком, має дохід, інших утриманців не має, Позивач просила стягувати з Відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з дати подання позову.
Відповідач у відзиві на позов та в судових засіданнях зазначав про те, що він щомісячно надає дружині на утримання дітей 20 000,00 грн. та бере участь в інших витратах на дітей. Покликається на те, що розмір його заробітної плати за останній період становить в середньому 200 000,00 грн. щомісячно та має тенденцію до збільшення, а тому визначення аліментів у розмірі 1/3 від його доходу покладе обов`язок щодо утримання дітей лише на нього.
Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 1 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частина 2 статті 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно з пунктами 17, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» «за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно».
Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства України, конкретні обставини даної справи, виходячи з інтересів неповнолітніх дітей, Суд дійшов висновку про доцільність стягування з Відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на обох дітей, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 15 січня 2026 року, оскільки даний розмір аліментів відповідає інтересам дітей, а також відповідає обов`язку батька на утримання дітей.
При визначенні розміру аліментів Суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, зокрема те, що діти проживають разом з Позивачем. Також Судом враховано, що Відповідач є працездатною особою, працює та отримує дохід, інших осіб на своєму утриманні не має, і, на думку Суду, спроможний платити аліменти на утримання неповнолітніх дітей у відповідному розмірі.
Крім того, при визначенні розміру аліментів Суд враховує пояснення Позивача в судовому засіданні, яка зазначила про те, що в середньому на місяць нею витрачається 30 000,00 - 40 000,00 грн. на одну дитину, та нагадує про те, що обов`язок батьків по утриманню дітей є рівним. Тобто, місячне утримання дитини повинно ділитися між батьками порівну.
Розмір аліментів в 1/5 частки доходу Відповідача, визначений Судом, якраз відповідає принципу рівності обов`язку двох батьків щодо утримання дітей (40 000,00 грн. + 40 000,00 грн. = 80 000,00 грн. в місяць на обох дітей). 
1/5 від заробітку Відповідача станом на даний час становить в середньому 40 000,00 грн., тобто половину від необхідного, за поясненнями самої Позивача в судовому засіданні, місячного утримання дітей.
Суд погоджується з поясненнями сторони Позивача в судовому засіданні про те, що високий середньомісячний дохід платника аліментів не є самостійною підставою для зменшення розміру частки, яка повинна стягуватися з нього щомісячно, однак, нагадує положення частини 2 статті 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Таким чином,законодавець пов`язує розмір аліментів з принципом необхідності та достатності для гармонійного розвитку дитини.
В спірних правовідносинах визначений судом розмір аліментів в 1/5 частки від доходу Відповідача таким критеріям відповідає.
Отже, визначений Судом розмір аліментів у розмірі 1/5 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, за висновком Суду, є обґрунтованим та доцільним з точки зору віку, стану здоров`я та матеріального становища дітей, а також з точки зору стану здоров`я, матеріального становища та сімейних обставин Відповідача.
Суд звертає увагу на те, що на момент розгляду справи в суді, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», установлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3209 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років 2817 грн., а для дітей від 6 до 18 років – 3512 грн. 
Також суд зауважує, що згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Отже, за змістом статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
Таким чином, вищевказаною нормою передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Усі інші пояснення Позивача та Відповідача не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, та не надали можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Практика Верховного Суду, на яку в судовому засіданні посилалася представник Позивача, обґрунтовуючи позовні вимоги, стосується інших, аніж в даній справі, конкретних фактичних обставин. 
Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дітей, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дітей у розвитку, Суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на обох дітей, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 15 січня 2026 року

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Тому з Відповідача слід стягнути 665,60 грн. судового збору в дохід держави.
На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України, керуючись ст. ст. 174, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,- 
У Х В А Л И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, - задовольнити частково.
2. Стягувати з ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на обох дітей, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 15 січня 2026 року.
3. В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь держави в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ):37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA 908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.03.2026 року.

Суддя Домбровська Г.В.