Справа № 740/4858/25 
Провадження № 2/740/158/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 року      місто Ніжин   
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді Роздайбіди О.В.,
при секретарі Дьоміній Н.А.,
за участю:
позивачки – ОСОБА_1 ,
представника позивачки – адвоката Царенка А.А.,
представника відповідача – адвоката Кубрака Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ніжині в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справа дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису та стягнення аліментів,
встановив:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила: визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 ; зобов`язати Ніжинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відповідні зміни до актового запису про народження № 251 від 02 липня 2020 року, зазначивши батьком дитини відповідача, змінити прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » видати нове свідоцтво про народження з урахуванням внесених змін. Крім того, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно та судові витрати.
Позов аргументує тим, що 15.07.2017 між нею та ОСОБА_2 , був зареєстрований шлюб у Ніжинському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 219. Вони проживали разом як у будинку батьків відповідача по АДРЕСА_1 , так і в її будинку по АДРЕСА_2 . Після одного року спільного проживання їх подружнє життя почало супроводжуватися конфліктами через побут, виникали непорозуміння та сварки. У подальшому 16.01.2019 шлюб між ними було розірвано. Влітку 2019 року, вони знову відновили стосунки. Вона проживала у себе за адресою АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 проживав у неї час від часу. Їх відносини знову почали налагоджуватися, фактично вони почали знову проживати разом без реєстрації шлюбу. ОСОБА_2 вказував, що поки що не хоче про їх стосунки повідомляти своїм батькам, але згодом обіцяв обов?язково їм усе розповісти. У вересні 2019 року вона дізналась, що чекає дитину від ОСОБА_2 , про що йому повідомила, оскільки потрібно було ставати на облік по вагітності, та планувати народження дитини. Відповідач відреагував як їй здалося не дуже радісно, але продовжував з нею спілкування. У листопаді того ж року коли ОСОБА_2 нарешті повідомив своїм батькам що вони підтримують стосунки. Вони були на сімейному святі у сестри відповідача. Там батьки відповідача побачили, що вона вагітна. Саме після цього їх відносини припинилися. Його батьки почали тиснути на мене, неодноразово заявляючи, що дитина «не від ОСОБА_6 », і навіть наполегливо вимагали, щоб зробила аборт – як батьки, так і сам відповідач. Але вона не погодилась і ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася їх донька - ОСОБА_3 . Відомості про батька дитини були внесені до актового запису цивільного стану зі слів матері (частина 1 статті 135 Сімейного кодексу України). Від самого народження вона завжди наголошувала, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_7 . Вона намагалася налагодити їхні стосунки, але марно. Наразі донька зареєстрована і проживає разом з нею, перебуває на її повному утриманні та вихованні. Вона неодноразово просила відповідача про матеріальну допомогу для дитини, але він відмовлявся, посилаючись на те, що не визнає батьківства. Навіть коли вона пояснювала, що кошти потрібні на одяг, харчування чи підготовку дитини до школи, відповіді не було.
На підставі наведеного, у зв`язку з тим, що відповідач не приймає участі в утриманні дитини, вважає що у разі встановлення батьківства з відповідача слід стягнути аліменти на утримання їх спільної доньки.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14 жовтня 2024 року 14 годину 00 хвилин, яке неодноразово відкладалося, востаннє – на 21 листопада 2025 року 14-00 год.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 листопада 2025 року призначено в справі судово-медичну (молекулярно-генетичну) експертизу; проведення експертизи доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи; провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 березня 2026 року поновлено провадження по справі, у зв`язку з надходженням листа в.о. зав. відділення Державної спеціалізованої установи «Київське міське бюро судово-медичної експертизи» № 100-81/368 від 02.03.2026 про повернення ухвали суду без виконання через неможливість проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації, оскільки ОСОБА_2 на відбір зразка крові не з`явився; підготовче засідання призначено на 15 годину 00 хвилин 17 березня 2026 року, яке в подальшому відклалося на 13 год 45 хв 01 квітня 2026 року.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 квітня 2026 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 16 годину 00 хвилин 14 квітня 2026 року.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Царенко А.А. підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Однак від представника відповідача – адвоката Кубрака Ю.І. через систему «Електронний суд» надійшла до суду заява, в якій він просив приєднати до матеріалів цивільної справи пояснення (заперечення) ОСОБА_2 , в якому відповідач проти позовних вимог заперечує та не вважає себе батьком дитини ОСОБА_3 . Зазначив, що згоден надати біологічні зразки, оскільки після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 припинив будь-які відносини. Пояснив, що не мав змоги з`явитися до Київського МБСМЕ оскільки з 25.07.2025 перебуває в розшуку. На даний час відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не надано, у зв`язку з чим він постійно перебуває вдома, про що неодноразово інформував Київське МБСМЕ. Просив визнати поважними причини неявки до Київського МБСМЕ.
У судовому засіданні представник відповідача – адвокат Кубрак Ю.І. просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Наголосив, що відповідач не ухилявся від проведення експертизи, однак через перебування у розшуку, не з`явився до Київського МБСМЕ. 
Від представника третьої особи Служби у справа дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської Парубець М. надійшла до суду заява, в якій просила розглянути справу без участі їх представника та винести рішення на розсуд суду.
Будучи попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, свідки під час судового розгляду повідомили суду про відомі їм обставини, які мають значення для справи.
Так, Свідок ОСОБА_8 , яка являється матір`ю позивачки, пояснила, що після розірвання шлюбу її дочки з ОСОБА_2 у січні 2019 року сторони через пару місяців продовжили спілкування, ОСОБА_6 просив ОСОБА_9 , щоб вона домовилася з нею, щоб вона дозволила їм проживати разом у ОСОБА_9 квартирі. Коли ОСОБА_6 дізнався про вагітність, він зрадів, бо вагітність була бажана і запланована. Він піклувався про вагітну ОСОБА_9 . На хрестинах у його сестри, на святі, були ОСОБА_9 і ОСОБА_6 . Родина ОСОБА_6 їх гарно приймала і також були раді новинам про вагітність ОСОБА_9 . Сумнівів у ОСОБА_6 , що то його дитина не було, дитина дуже схожа на нього, ОСОБА_9 надсилала йому фото, він визнавав, що то «його копія». Але при цьому спілкування з дочкою ОСОБА_7 не підтримує та уникає. До народження дитини вона спілкувалася зі сватами. ОСОБА_10 ОСОБА_9 планували повторно одружитися. ОСОБА_6 покинув вагітну ОСОБА_9 у другій половині грудня 2019 року, з пологового не забирав, на дні народження дитину не вітав. Причини такої його поведінки не відомі.
Свідок ОСОБА_11 , в судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою ОСОБА_9 , вони тісно спілкуються з дитинства, разом святкували всі свята, проводили час. ОСОБА_9 з ОСОБА_6 була, як пара і після розлучення. Після розірвання шлюбу через невеликий проміжок часу вони і далі проживали разом у квартирі ОСОБА_9 . ОСОБА_6 знав про вагітність, до певного часу, вважав себе батьком. Коли настав момент здачі аналізів ,як батька при постановленні на облік вагітної, то він зник. Їй невідома причина по якій ОСОБА_6 відмовився від здачі крові, бо до третього місяця вагітності вони з ОСОБА_9 чекали на появу спільної дитини. До того ж, на той час свідок проходила інтернатуру у пологовому, тому все знала про вагітність і бачила довідки та інші документи, де батьком дитини зазначений ОСОБА_2 . Наразі вона з ОСОБА_6 не спілкується. Про те чому ОСОБА_6 пішов, вона в нього не запитувала. Коли позивачка повідомила про вагітність, ОСОБА_6 був задоволений. Наразі біологічний батько ОСОБА_2 з дитиною не спілкується, не намагається контактувати.
Свідок ОСОБА_12 пояснила, що після розірвання шлюбу ОСОБА_13 і ОСОБА_9 далі спілкувалися, у них були близькі стосунки, деякий час проживали разом, до поки ОСОБА_6 не покинув вагітну ОСОБА_9 з невідомих обставин. А після звернення ОСОБА_9 до суду, взагалі припинив спілкування. Вони подруги з ОСОБА_9 і остання їй розповідала, що коли завагітніла, то відносини в них з ОСОБА_6 навіть покращилися. ОСОБА_6 зрадів, коли дізнався про вагітність. Він привозив і забирав її з роботи. Після 3-х місяців вагітності він зник, але потім знову спілкувався з нею, рік тому вона була свідком, як він допомагав встановлювати їй в автомобіль дитяче крісло.
Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні повідомила, що є подругою ОСОБА_9 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 і ОСОБА_9 майже відразу відновили спілкування. Через деякий час ОСОБА_9 завагітніла. Вона знала, про це, вони разом були в компаніях, вони були як пара. Коли ОСОБА_6 дізнався про вагітність, зрадів, але коли прийшов момент здачі аналізів під час обліку вагітної, то зник. ОСОБА_9 і ОСОБА_6 проживали разом у квартирі ОСОБА_9 , там де вони і жили, коли були в шлюбі. Після народження дитини, вона з ОСОБА_6 не бачились, не розмовляла. Причина відмови його від дитини їй не відома.
Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 24).
16.01.2019 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_15 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а. с. 25).
Дочка позивачки - ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Ніжині, її батьками записані ОСОБА_16 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а. с. 26).
Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, про що свідчать дані у Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 0026877801, сформованого 02.07.2020 (а. с. 27).
ОСОБА_3 проживає разом із позивачкою, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 05.08.2024 № 2024/009304241 та витягом з реєстру територіальної громади від 05.08.2024 № 2024/009304789 (а. с. 23, 28).
Статтею 51 Конституції України, ч. ч. 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.122 та ст.125 цього Кодексу.
Статтею 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Частиною 1 ст. 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
За відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду (ч. 1 ст. 128 СК України).
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст.ст. 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 викладено правовий висновок щодо застосування ст. 30 СК України, зокрема зазначено, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.
У справі № 399/1029/15-ц у постанові від 16 травня 2018 року Верховний Суд вказав, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.
Верховний Суд в постановах від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22, від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.
Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка згідно зі ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Базові положення принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти російської федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень ч. ч. 2, 3 ст. 88 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхиляння або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 109 ЦПК України визначено наслідки ухилення від участі в експертизі, зокрема у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Зазначена норма процесуального права є імперативною щодо правових наслідків ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі. Законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо провести експертизу для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту, для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.
Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 686/3582/16-ц (провадження № 61-6484св22) та інших.
Згідно з положеннями ст.ст. 1, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю.
За змістом ст.ст. 3, 4, 7 Конвенції з прав дитини від 29.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.
Враховуючи, що відповідачем не надано доказів, котрі б вказували на поважні причини, які перешкоджали йому з`явитися до Київського МБСМЕ для відбору біологічних зразків, що призвело до неможливості проведення генетичної експертизи, суд застосовує положення ст. 109 ЦПК про те, що у разі ухилення учасника справи від участі в експертизі суд може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, та визнає факт батьківства ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначені відповідачем причини не з`явлення для проведення експертизи, такі як розшук ТЦК — не можуть братися судом до уваги і вважатися поважними, так як відповідач ухиляється не лише від проходження призначеної експертизи, але ще й ухиляється від законного обов`язку передбаченого державою щодо мобілізації.
Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Згідно з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Відповідно до п.2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
Наявними матеріалами справи підтверджується, що сторони проживали разом протягом певного періоду часу та мають спільну доньку.
Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина 1 статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Стаття 183 Сімейного кодексу передбачає можливість стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України).
Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відповідач є працюючою людиною, не має на утриманні інших осіб і має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дитини. Доказів , які б це заперечували суду надано не було.
У теперішній час дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, тому з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища сторін та дитини з відповідача необхідно стягнути аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.08.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК).
Позовні вимоги задоволено повністю, а отже, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1211,20 грн. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2422,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 142, 206, 256, 264, 265 ЦПК України, 128, 180, 182-183 СК України, суд, -
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справа дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису та стягнення аліментів – задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України.
Зобов`язати Ніжинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни в актовий запис про народження № 251 від 02 липня 2020 року, зазначивши у графі «батько» – « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України».
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.08.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривні 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_5 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Повний текст рішення складено 20 квітня 2026 року.

Суддя О.В. Роздайбіда