Справа №: 398/6908/25	

провадження №: 1-кп/398/262/26
ВИРОК
Іменем України 

"16" квітня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника – адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025121060001503 від 07 вересня 2025 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижні Верещаки Олександрійського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 прийнятий на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовозобов`язаним категорії обліку 2 та 24.07.2025 року визнаний військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 придатним до військової служби, згідно з довідкою №2025-0724-1618-3608-9 від 24.07.2025 року. Працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 24.07.2025 року було доведено ОСОБА_4 про призов його на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки ухилення від призову за мобілізацією та передбачену ст. 336 КК України кримінальну відповідальність.
25.07.2025 року о 01 годині 40 хвилин в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 було виписано мобілізаційне розпорядження та повістку про прибуття на 02 годину 00 хвилин 25.07.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 за вищезазначеною адресою для відправки до військової частини, команди № НОМЕР_1 , на військову службу під час мобілізації.
Однак, ОСОБА_4 порушив порядок комплектування Збройних Сил України, а також вимоги ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 1, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», достовірно знаючи про загальну мобілізацію, оголошену Указом Президента України №69-2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» та дію на території України воєнного стану, запровадженого Указом Президента України №64-2022 «Про введення воєнного стану на території України» та затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, строк дії якого неодноразово продовжувався і триває до тепер у зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, а також діяв станом на 25.07.2025 року, знаючи про передбачену законом кримінальну відповідальність, діючи умисно, в особливий період, в період воєнного стану, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, усвідомлюючи свої протиправні дії, не маючи права на відстрочку, будучи визнаним придатним до військової служби, відмовився від отримання мобілізаційного розпорядження та повістки про прибуття на 02 годину 00 хвилин 25.07.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки до військової частини, команди № НОМЕР_1 , про що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 складено акт відмови від отримання повістки від 25.07.2025 року, після чого не з`явився на 02 годину 00 хвилин 25.07.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , для відправки до війська для проходження військової служби за загальною мобілізацією до команди № НОМЕР_1 та в подальшому до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки для проходження військової служби під час мобілізації не звертався, чим допустив ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину не визнав. Пояснив, що він є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку. З 1993 року по 1994 рік проходив строкову військову службу на загальних підставах. Йому була вручена старостою села повістка про виклик до РТЦК та СП. Повістка була вручена за два дні до дати зазначеної в повістці. Коли він прийшов в призначений час, його та інших було направлено до Кіровоградського ТЦК для проходження ВЛК. Після проходження ВЛК він був визнаний придатним, про що в документах поставив свій підпис про ознайомлення з результатом. Після цього його повернули до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Це було вночі та працівник ТЦК хотів вручити йому мобілізаційне розпорядження, але він пославшись на ст. 35 Конституції України повідомив, що в силу своїх релігійних переконань не може проходити військову службу та просив її замінити на альтернативну, без застосування зброї. Йому було відмовлено та роз`яснено, що на даний час альтернативна служба не діє, після чого було викликано працівників поліції. Коли приїхали працівники поліції він під відеофіксацію повідомив, що за релігійними переконаннями не може тримати в руках зброю та йому було роз`яснено наслідки ухилення від мобілізації і відмови від мобілізації та повідомлено про відсутність в період воєнного стану альтернативної служби. Він відмовився від отримання мобілізаційного розпорядження, це було зафіксовано і його відпустили додому. Він належить до релігійної організації Адвентисти сьомого дня з 2000 року та кожну суботу відвідує церкву. Перед тим, як його направили на ВЛК, він не повідомляв працівників ТЦК, що має певні релігійні переконання. На той час, коли йому роз`яснювали наслідки відмови від отримання мобілізаційного розпорядження, він, у зв`язку з недостатньою поінформованістю, не повідомив працівникам ТЦК що має на утриманні батька пенсіонера та брата – особу з інвалідністю 2-ї групи. В листопаді 2025 року він звернувся до ТЦК з заявою про надання йому відстрочки в зв`язку з доглядом за батьком та в грудня 2025 року отримав відстрочку до закінчення мобілізації по догляду за батьком. Події зазначені в обвинувальному акті відбувались в липні 2025 року та на той час він не мав відстрочки чи бронювання. Основним мотивом для відмови 25.07.2025 року в отриманні мобілізаційного розпорядження стало те, що він має релігійні переконання та просив застосувати до нього альтернативну службу.
Незважаючи на не визнання вини ОСОБА_4 , його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується дослідженими і перевіреними судом доказами, що містяться в наступних джерелах:
Показаннях допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_6 , який пояснив, що ОСОБА_4 є його рідним братом та проживає з 2020-2021 року з ним та їх спільним батьком в АДРЕСА_3 , а до цього прожив та працював за кордоном, звідки повернувся перед війною. Брат допомагає їм з батьком, робить тяжку роботу, готує їсти. У них є ще сестра, яка проживає неподалік від них, але у неї своя сім`я, чоловік інвалід і вона не часто приходить та допомагає. В літку 2025 року батько ще міг потихеньку пересуватись до магазину, а на даний час взагалі майже не виходить з хати. Він також має проблеми з ходою і може сходити купити продуктів, а важку роботу робити не може. До 2016 року він проживав в м. Черкаси, а коли померла мати і він отримав інвалідність, то переїхав до батька. ОСОБА_7 з 2000 року відвідує релігійну організацію Адвентисти сьомого дня та кожну суботу ходить на богослужіння. ОСОБА_7 відвідував цю церкву до виїзду за кордон і відвідує також після повернення з-за кордону. Брат вже 5 років не працює та живе за рахунок коштів, отриманих з оренди землі, та тих грошей, які вони з батьком інколи дають йому з пенсії. Про те, що брат отримав повістку до ТЦК він дізнався від нього. Повернувшись з ТЦК, брат їм нічого не розповідав, а вже потім вони дізнались, що ОСОБА_7 відмовився від військової служби, бо не може тримати зброю в руках та у нього в суді відбувається розгляд кримінальної справи. Він знає про те, що в церкві, яку відвідує брат такі переконання. Вони з батьком раніше обходились без допомоги брата, але на даний час це важко.
Фактичними даними, що містяться у наступних джерелах доказів:
- повідомленні про вчинення кримінального правопорушення №10/20018 від 13.08.2025 року, згідно з яким ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив про кримінальне правопорушення за ознаками ст. 336 КК України, вчинене 25.07.2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який з метою ухилення від призову на військову службу, під час мобілізації, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 336 КК України, 25.07.2025 року відмовився від отримання мобілізаційного розпорядження та повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 25.07.2025 року для відправки до військової частини для проходження військової служби під час загальної мобілізації, та в подальшому у визначений строк не з`явився до ТЦК та СП та не надав підтверджуючі документи про поважні причини своєї неявки (а. с. 78);
- копії облікової картки на ім`я військовозобов`язаного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в якій зазначено, що ОСОБА_4 проходив строкову військову службу з 14.06.1993 року до 02.12.1994 року (а. с. 80, 90);
- копії довідки військово-лікарської комісії №2025-0724-1618-3608-0 від 24.07.2025 року, відповідно до якої 24.07.2025 року проведено медичний огляд при ІНФОРМАЦІЯ_6 солдату (запасу) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , якого визнано придатним до військової служби. З постановою ВЛК ОСОБА_4 ознайомлений 24.07.2025 року (а. с. 81, 91);
- копії анкети військовозобов`язаного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який призивається по мобілізації, від 24.07.2025 року, в якій серед іншого, ОСОБА_4 24.07.2025 року доведено під підпис вимоги ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 336 КК України, що ухилення від призову за мобілізацією карається позбавленням волі на строк від двох до п`яти років (а. с. 82, 92);
- мобілізаційним розпорядженням та контрольними талонами мобілізаційного розпорядження №№1, 2, 3, відповідно до яких рядовий ОСОБА_4 повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 83, 93, 97);
- копії розписки, повістки на відправку та повідомлення від 25.07.2025 року, відповідно до якого військовозобов`язаний ОСОБА_4 25.07.2025 року призивається на військову службу під час загальної мобілізації та зобов`язаний з`явитися 25.07.2025 року о 02 год 00 хв до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки до команди № НОМЕР_1 для проходження військової служби (а. с. 84, 94);
- копії акту відмови від отримання повістки від 25.07.2025 року, відповідно до якого зафіксовано, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відмовився від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з релігійними поглядами та переконаннями, текст повістки про явку на 02 год 00 хв 25.07.2025 року ОСОБА_4 було озвучено о 01 год 40 хв 25.07.2025 року (а. с. 85, 95);
- копії витягу із журналу вручення мобілізаційних розпоряджень військовозобов`язаним призначеним у команди ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 86, 96);
- протоколі огляду документів від 15.09.2025 року, в ході якого оглянуто оригінал облікової картки до тимчасового посвідчення ТП №ВК-УН0516185 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оригінал довідки №2025-0724-1618-3608-0 від 24.07.2025 року військово-лікарської комісії солдата (запасу) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , анкета військовозобов`язаного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який призивається по мобілізації, оригінал мобілізаційного розпорядження, команда № НОМЕР_1 , рядового ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та оригінали Контрольного талону мобілізаційного розпорядження №№ 1,2,3, оригінал повістки на відправку з розпискою повістки на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оригінал акту відмови від отримання повістки від 25.07.2025 року, журнал вручення мобілізаційних розпоряджень військовозобов`язаних призначеним у команди ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час огляду було вилучено оригінали мобілізаційного розпорядження команда № НОМЕР_1 рядового ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , Контрольних талонів мобілізаційного розпорядження №№ 1,2,3 та повістки на відправку з розпискою повістки на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 88 – 89);
- протоколі огляду предмету, перегляду відеозапису, від 16.09.2025 року та відеозаписі від 25.07.2025 року з нагрудної бодікамери працівників ГРПП Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, переглянутого в судовому засіданні, відповідно до якого зафіксовано пропозиція працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 військовозобов`язаному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримати мобілізаційне розпорядження та повістку, на що останній відмовився, у зв`язку з тим, що хоче нести альтернативну службу (а. с. 112 – 113);
- відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 №10/23289, №10/23291, №10/23292 від 24.09.2025 року, №10/23525 від 30.09.2025 року про перебування ОСОБА_4 на військовому обліку з 13.02.2009 року, який має другу категорію обліку, 24.07.2025 року пройшов військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_6 та за висновком №2025-0724-1618-3608-0 від 24.07.2025 року визнаний придатним до військової служби під час загальної мобілізації, не подавав заяв про отримання відстрочки, відмовився від отримання повістки на відправку та мобілізаційного розпорядження, просив замінити виконання військового обов`язку на альтернативну службу та зазначено, що альтернативна служба в Україні запроваджується як заміна строкової служби для громадян, чиї релігійні переконання суперечать проходженню військової служби, але під час воєнного стану та проведенню заходів загальної мобілізації, оскільки скасовано строкову службу, а чинне законодавство України не передбачає альтернативної служби замість мобілізації (а. с. 115, 116, 117, 119);
- відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 №10/18755 від 31.07.2025 року на заяву ОСОБА_4 від 25.07.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_4 повідомлено, що постановою КМУ від 10.11.1999 року №2066 визначено, що на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу, однак в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан, який на теперішній час триває та наразі призов на строкову службу не відбувається, строкова служба скасована та введена базова військова служба, заміна військової служби за призовом під час мобілізації на альтернативну (невійськову) службу відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» неможлива, що також висловлено у висновках Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №573/406/24 (а. с. 120 – 121);
- копії заяви ОСОБА_4 від 21.08.2025 року, в якій останнім зазначено, що 24.07.2025 року йому було вручено повістку для проходження ВЛК та він пройшов медичну комісію, якою його було визнано придатним до військової служби, але враховуючи те, що він має членство в церкві Адвентистів сьомого дня, яка відповідно до постанови КМУ від 10.11.1999 року №2066 знаходиться у переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю, він відмовляється від прийняття бойової повістки і просить замінити проходження військової служби на альтернативну (не військову) службу. ІНФОРМАЦІЯ_4 це не було взято до уваги та подано інформацію до поліції, якій він також пояснив свою думку. Просив прийняти його заяву до розгляду (а. с. 122).
Крім того, судом досліджено витяг з ЄРДР (а. с. 75), постанову про визначення групи слідчих (а. с. 76), постанову про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні (а. с. 77), постанови про визнання і долучення до кримінального провадження речових доказів та здачу їх на зберігання (а. с. 98, 114), доручення про відкриття матеріалів іншій стороні від 04.10.2025 року (а. с. 123), повідомлення про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів від 04.10.2025 року (а. с. 124), протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 04.10.2025 року (а. с. 125 – 127), повідомлення про підозру (а. с. 131 – 134), постанова про залучення захисника (а. с. 136).
Зазначені вище докази суд визнає належними, допустимими, достовірними, так як отримані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, в матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні дані які б свідчили, що ці докази здобуті з істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.
За клопотанням сторони захисту судом також було досліджено:
- витяги з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_8 , з якого вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , надано відстрочку від мобілізації в зв`язку з доглядом за тяжкохворим членом сім`ї до 22.04.2026 року (а. с. 71 – 74, 171);
- довідки релігійної організації «Релігійне управління «Дніпровська конференція церкви Адвентистів сьомого дня в Україні», відповідно до яких ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 24.12.2000 року прийняв хрещення в Церкві Адвентистів сьомого дня і на даний час є членом громади м. Олександрія Кіровоградської області (а. с. 87, 140, 173);
- копії пенсійного посвідчення та медичних документів щодо встановлення ОСОБА_6 (рідний брат обвинуваченого) другої групи інвалідності (а. с. 142 – 146);
- копії медичних документів щодо стану здоров`я ОСОБА_9 (батько обвинуваченого) (а. с. 147 – 151);
- акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 18.11.2025 року, яким встановлено, що ОСОБА_4 здійснює постійний догляд за своїм батьком ОСОБА_9 , який потребує такого догляду відповідно висновку ЛКК КП «ЦПМСД м. Олександрії» ОМР від 22.10.2025 року №611 (а. с. 172).
Суд критично оцінює показання обвинуваченого про відсуnність у нього умислу на ухилення від мобілізації та його пояснення, що він не ухилявся від мобілізація, а лише просив йому надати можливість проходити альтернативну (невійськову) службу, як і доводи захисника про наявність конституційних підстав для заміни військової служби на альтернативну (цивільну) у період військового стану, який діє на території України з 24.02.2022 року по теперішній час, та вважає такі доводи необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період – це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IХ введено військовий стан на всій території України, дія якого неодноразово продовжувалась та діє на теперішній час.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, для забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 оголошено про проведення загальної мобілізації, яка триває до теперішнього часу.
У статті 35 Конституції України зазначено, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.
При цьому, у ст. 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
В умовах воєнного або надзвичайного стану, можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строків цих обмежень, відповідно до зазначеного, переваги чи виключення щодо статей 35, 65 Конституції України не встановлено.
Згідно з ст. 17 Закону України «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі – також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Частиною 3 статті 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» встановлено, що ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.
Положеннями Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що базова військова служба (строкова) та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період – це два самостійні види військової служби. При цьому положеннями Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження саме строкової військової служби, яка є базовою військовою службою.
Тобто, заміна військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу, чинним законодавством України не передбачена.
Відтак, в Україні військова служба під час загальної мобілізації, на особливий період, а саме, у період воєнного стану є обов`язковою для всіх військовозобов`язаних та резервістів, без виключення, незалежно від їх світогляду та віросповідання, що виключає можливість сумлінної відмови від військової служби в розумінні прав, передбачених ст. 9 Конвенції з прав людини і основоположних свобод та законодавство України не передбачає можливості уникнути призову від мобілізацією в особливий період з підстав релігійних переконань.
При цьому, суд звертає увагу, що в Україні загальну військову мобілізацію оголошено з легітимною метою оборони від російської військової агресії, яка загрожує існуванню нації. Захист нації та життя її людей може розглядатися як легітимний інтерес у громадській безпеці для захисту прав і свобод інших людей, включно й цивільних осіб. Якщо існування України поставлено під загрозу, то держава повинна вжити всіх можливих заходів для самозбереження (у т.ч мобілізації військовозобов`язаних). Така легітимна мета дозволяє державі впроваджувати пропорційні обмеження, у тому числі виключати можливість відмови від військової служби з міркувань, зумовлених певними переконаннями. Необхідність підкоритися військовому керівництву і правилам служби, що не пов`язані з носінням і використанням зброї, не є настільки істотним втручанням у свободу сповідувати свої переконання, щоб вважати їх непропорційними за ситуації, в якій такі обмеження запроваджені.
Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
За таких обставин, відмова особи від призову під час мобілізації з релігійних або інших переконань, навіть якщо щирість і послідовність цих переконань не викликає сумніву, зумовлює відповідальність за ст. 336 КК України.
Такі висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 02.05.2024 року у справі №344/12021/22 та від 27.10.2025 в справі №573/838/24, які відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України суд враховує при ухваленні цього вироку.
В ході судового розгляду та на підставі досліджених доказів, судом встановлено, що ОСОБА_4 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку, відповідно висновку ВЛК визнаний придатним до військової служби, на момент вчинення кримінального правопорушення не мав правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, був належним чином оповіщений про його призов на військову службу під час мобілізації та необхідність явки у встановлений час та місце у пункт збору для відправки та проходження військової служби, будучи обізнаним, що заміна військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу з підстав релігійних переконань чинним законодавством України не передбачена, відмовився від отримання повістки та мобілізаційного розпорядження і в подальшому без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки до навчального центру ЗСУ, для проходження військової служби в Збройних силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період, чим ухилився від призову за мобілізацією.
Отже, оцінюючи у сукупності всі досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що зібраними по справі доказами поза межами розумного сумніву підтверджується вина обвинуваченого в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.
Згідно із ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.
Досліджуючи дані про особу обвинуваченого встановлено, що він не одружений, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей. Не перебуває на обліку в лікаря-нарколога та лікаря психіатра, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. За місцем проживання характеризується позитивно. Проживає разом з батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та братом ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який є особою з інвалідністю ІІ групи.
Відповідно до акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 18.11.2025 року, ОСОБА_4 здійснює постійний догляд за своїм батьком ОСОБА_9 , який потребує такого догляду відповідно висновку ЛКК КП «ЦПМСД м. Олександрії» ОМР від 22.10.2025 року №611, у зв`язку з чим у січні 2026 року обвинуваченому надано відстрочку від призову на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (постійний догляд за тяжкохворим членом сім`ї) до 22.04.2026 року.
Згідно з досудовою доповіддю від 18.12.2025 року ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середні. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливо за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. Відповідно до ч. 1 ст. 314-1 КПК України при призначенні покарання обвинуваченому судом враховується зазначена досудова доповідь.
Відповідно до ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Суд констатує, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, що виключає наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття. При цьому, визнання об`єктивної сторони кримінального правопорушення не є тотожним визнанню вини.
Так само, як судом не встановлено активного сприяння обвинуваченим розкриттю злочину, що означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність тощо, оскільки жодних із зазначених дій обвинуваченим вчинено не було.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Підстав для застосування ст. 69 КК України до ОСОБА_4 судом не встановлено.
Із врахуванням всіх обставин справи: тяжкості, характеру і тривалості злочинного посягання, наслідків, які завдані кримінальним правопорушенням, особи обвинуваченого, відсутності обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 336 КК України.
У постановах Верховного Суду від 27.10.2025 року в справі №573/838/24 та від 18.10.2025 року у справі №226/1856/23 викладено правовий висновок можливості звільнення від відбування призначеного покарання, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.
Суд враховує, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, кримінальне правопорушення вчинив вперше, його тяжкість (є нетяжким злочином), відповідно до довідок релігійної організації «Релігійне управління «Дніпровська конференція церкви Адвентистів сьомого дня в Україні», обвинувачений з 24.12.2000 року прийняв хрещення в Церкві Адвентистів сьомого дня і на даний час є членом громади м. Олександрія Кіровоградської області.
Крім того, обвинувачений проживає разом з братом ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який є особою з інвалідністю ІІ групи та батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за яким обвинувачений здійснює постійний догляд, оскільки ОСОБА_9 потребує такого догляду відповідно висновку ЛКК КП «ЦПМСД м. Олександрії» ОМР від 22.10.2025 року №611, у зв`язку з чим у січні 2026 року обвинуваченому надано відстрочку від призову на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (постійний догляд за тяжкохворим членом сім`ї) до 22.04.2026 року. Тобто на час ухвалення вироку обвинувачений не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, з підстав встановлених чинним законодавством України та таку відстрочку від призову обвинуваченому надала держава в особі уповноважених органів.
Відтак, з урахуванням вищезазначених обставин цього кримінального провадження, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, відсутності обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає, що перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому до обвинуваченого доцільно застосувати ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк, з покладенням на нього обов`язків у відповідності до ч. 1 ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, з урахуванням положень ч. 2 ст. 50 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.
При цьому, саме по собі звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та застосування пробації не змінює статусу військовозобов`язаного, не є підставою для відстрочки від мобілізації та не перешкоджає подальшому призову особи за наявності законних підстав.
Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.10.2025 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та визначено, що датою закінчення дії ухвали є 30.11.2025 року.
Відтак, на момент ухвалення вироку строк дії зазначеного запобіжного заходу закінчився. З огляду на належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду та звільнення обвинувачення від відбування покарання з випробуванням, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили.
Цивільний позов не заявлено, процесуальні витрати відсутні.
Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази:
- журнал вручення мобілізаційних розпоряджень військовозобов`язаним, призначеним у команди ІНФОРМАЦІЯ_3 , довідку військово-лікарської комісії, облікову картку до тимчасового посвідчення на ім`я ОСОБА_4 , акт відмови від отримання повістки, анкету військовозобов`язаного, який призивається по мобілізації, на ім`я ОСОБА_4 , які передано на зберігання до ІНФОРМАЦІЯ_3 – залишити в ІНФОРМАЦІЯ_9 ;
- мобілізаційне розпорядження та контрольний талон, видані на ім`я ОСОБА_4 , повістку на відправку на ім`я ОСОБА_4 , DVD-R диск, що знаходяться в матеріалах судового провадження – залишити в матеріалах судового провадження протягом усього часу їх зберігання.
Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в 30-денний строк з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України суд після складання та підписання повного тексту вироку обмежився проголошенням його резолютивної частини. Копія повного тексту вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня.

Суддя ОСОБА_1