Справа № 525/622/25
Провадження №2-а/525/1/2026
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2026            селище Велика Багачка
Великобагачанський районний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді Прасол Я.В.,
секретаря судового засідання Корж Т.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Смірнов Сергій Іванович, до поліцейського ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області старшого сержанта поліції Макаренка Євгенія Володимировича, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,
у с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Смірнова С.І., звернувся до Великобагачанського районного суду Полтавської області з позовною заявою до поліцейського ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Макаренка Є.В., ГУНП в Полтавській області, в якій просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4830090 від 27.05.2025 винесену поліцейським ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Макаренком Є.В. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в сумі 510 гривень; закрити провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП; стягнути з відповідача судові витрати понесені по справі.
Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 27.05.2025 поліцейським ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Макаренком Є.В. винесена постанова серії ЕНА №4830090, згідно якої накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за скоєння ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн. Згідно змісту постанови, 27.05.2025 о 15 год. 15 хв. на автодорозі Велика Багачка – Красногорівка + 50м водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «MERCEDES BENZ VITO» днз НОМЕР_1 , який обладнаний засобами пасивної безпеки та не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 в ПДР України. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівниками поліції за ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Позивач вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона не містить доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Повідомляє, що 27.05.2025 дійсно ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції. Поліцейський Макаренко Є.В. підійшов та став вимагати документи, пізніше повідомив, що причиною зупинки є те, що водій не користується ременем безпеки та почав розгляд справи. При цьому ОСОБА_1 просив надати йому для ознайомлення відеофіксацію порушення, але йому було відмовлено. Позивач зазначає, що матеріали справи не містять доказів його вини у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, відеозапис містить лише розгляд справи про адміністративне правопорушення, при цьому поліцейські зазначають, що фіксація порушення відсутня. На підставі викладеного просить позов задовольнити.
09.06.2025 судом відкрито спрощене провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 16.06.2025. Надалі розгляд справи неодноразово відкладався з поважних причин.
20.06.2025 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив представника відповідача ГУНП в Полтавській області Школяр Д.В., у якому вона просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції по справі посилається на те, що під час винесення оскаржуваної постанови поліцейський Макаренко Є.В. діяв згідно норм чинного законодавства, у межах своїх повноважень, рішення є законним та обґрунтованим. Позивач 27.05.2025 керував автомобілем «MERCEDES BENZ VITO» днз НОМЕР_1 , був зупинений за порушення ПДР, оскільки не був пристебнутий ременем безпеки. У ході розгляду справи ОСОБА_1 були роз`яснені його права, останній свою вину у вчиненні порушення визнав повністю, заяв та клопотань під час розгляду справи не заявляв. Поліцейським було прийнято рішення про накладення адміністративного стягнення.
30.01.2026 та 04.02.2026 на адресу суду надійшли заяви від представника позивача адвоката Смірнова С.І. про розподіл судових витрат. Представник позивача просить стягнути з відповідача витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень.
05.02.2026 від представника відповідача Школяр Д.В. надійшло заперечення на заяву про розподіл судових витрат, просить відмовити у її задоволенні повністю.
Під час судового розгляду справи представник позивача адвокат Смірнов С.І. підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві, просив позов задовольнити, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4830090 від 27.05.2025 відносно ОСОБА_1 , провадження у справі закрити, стягнути з відповідачів судові витрати по справі. 
Представник відповідача Школяр Д.В. у судовому засіданні повністю підтримала позицію викладену у відзиві на позов та запереченнях на заяву про розподіл судових витрат, просила відмовити у задоволенні позову повністю.
Допитаний у судовому засіданні, як свідок відповідач ОСОБА_2 , суду пояснив, що він не зупиняв автомобіль під керуванням позивача, він був зупинений його колегою поліцейським Онищенком Д.С., який повідомив, що водій не пристебнутий ременем безпеки. Він підійшов, представився, повідомив причини зупинки. ОСОБА_3 повідомив, що відеофіксація порушення здійснювалася. За результатами досліджених доказів було прийнято рішення накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення. Деталей він не пам`ятає.
У судове засідання 12.02.2026 усі учасники судового розгляду не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.
Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, згідно положень ч. 4 ст. 229 КАС України. 
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідка, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту КУпАП).
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі по тексту ПДР; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Згідно пункту 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.3 в ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
Ремені безпеки зменшують ризик загибелі водія і пасажирів залежно від типу аварії від 2 (лобове і бокове зіткнення) до 5 разів (перекидання). В Україні згідно з Правилами дорожнього руху використання ременів безпеки є обов`язковим для водія і всіх пасажирів, в тому числі тих, що перебувають на задньому сидінні.
Нормами чинного законодавства зроблено виключення з загального правила та дозволено не пристібатися в населених пунктах водіям з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки. Обов`язковою умовою є наявність фізіологічних особливостей, які унеможливлюють користуватися ременями безпеки.
Порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( ч. 5 ст. 121 КУпАП).
Згідно з положеннями п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.
У відповідності до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
За приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оскаржувана постанова містить посилання на відеозаписи з нагрудних камер поліцейських №1113027593/56, №1113027593/55.
Відповідно до переглянутого у судовому засіданні відеозапису, який згідно положень ст. ст. 72-74, 99 КАС України є належним та допустимим доказом у даній справі, судом установлено, що автомобіль «MERCEDES BENZ VITO» днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, підставою зупинки автомобіля стало те, що водій не користувався ременями безпеки, причина зупинки була відразу повідомлена водію. Під час виявлення правопорушення ОСОБА_1 факт керування транспортним засобом будучи не пристебнутим ременем безпеки не заперечував, пояснив, що забув пристебнутися, посилався на те, що порушення є незначним та можна обмежитися усним зауваженням. Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності були роз`яснені його права, ОСОБА_1 повідомив, що заяв та клопотань не має, поліцейським було враховано пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та прийнято рішення у межах дискреційних повноважень про накладення адміністративного стягнення.
Таким чином, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, підтверджено належними та допустимими доказами.
У ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, аналізуючи вказані правові норми та дослідивши наданий відповідачем відеозапис події, суд приходить до висновку, що факт порушення позивачем ч. 5 ст. 121 КУпАП є доведеним матеріалами справи. Постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4830090 від 27.05.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП за формою та змістом відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, підстави для її скасування відсутні. А тому суд приходить до переконання, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїз Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Оскільки суд прийшов до переконання, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, судові витрати також не підлягають стягненню з відповідачів.
Керуючись ст. ст. 243, 246, 250, 286 КАС України, 
у х в а л и в:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Смірнов Сергій Іванович, до поліцейського ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області старшого сержанта поліції Макаренка Євгенія Володимировича, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На виконання п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України судом зазначається повне найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
представник позивача: адвокат Смірнов Сергій Іванович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2764 від 23.04.2019, адреса здійснення діяльності: вул. Каштанова, 40, оф. 4, селище Велика Багачка, Миргородський район, Полтавська область, РНОКПП НОМЕР_3 ;
відповідачі: ОСОБА_2 - поліцейський ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, адреса: вулиця Шевченка, 103, селище Велика Багачка, Миргородський район, Полтавська область;
Головне управління Національної поліції в Полтавській області, код ЄДРПОУ 40108630, адреса: вул. Матвійчука Юліана, 83, м. Полтава;
представник відповідача: Школяр Дар`я Володимирівна, РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: Матвійчука Юліана, 83, м. Полтава.

Суддя Я.В. Прасол